Pan Corman
Zdravím, Joshua Corman.
Na dnešek potřebuji zástup.
Zdravím, identifikační číslo prosím.
- Jste člověk? - Ano.
Fakt? Moc lidsky nezníte.
Jsem člověk.
Fajn. To asi znělo trochu lidštěji.
- Řeknete mi to identifikační číslo? - Ano, pardon, je to ARX875…
Ne, to je číslo skupiny.
Říkám vám, co je tu napsané. Proč by těch čísel bylo víc?
To nevím.
Pardon. Tady to je: 4438…
Pardon, 438-779AH.
Děkuji. S kým mluvím?
To nepoznáte z toho čísla?
- Potřebuji si to ověřit. - Promiňte.
- Jmenuju se Joshua Corman. - Datum narození?
Víte, mě teď bolí na hrudi
a fakt rychle mi buší srdce a nemůžu popadnout dech,
takže bych chtěl jít co nejdřív k doktorovi.
- Myslím, že mám infarkt, a nevím… - Pane Cormane.
- …kdy to začne být vážné. - Pane!
To datum narození.
- Ordinace. - Ano.
Dobrý den, chci se objednat k paní doktorce Gorceyové.
Jste u ní vedený jako pacient?
Ne. Doporučila mi ji zdravotnická síť
nebo skupina nebo situace, já nevím.
Paní doktorka má volno prvního listopadu v 10:30.
- Přijďte o čtvrt hodiny dřív… - Promiňte… v listopadu?
Ano. To je první volný termín.
Jakože za dva měsíce?
Nemohla by se na mě podívat dneska odpoledne?
Je to naléhavé?
Připadá mi to tak.
Můžete to upřesnit?
Jo. Jsem hrozně nervózní.
To není poprvé, ale takhle jsem se ještě nikdy necítil.
Chvilku jsem si myslel, že mám infarkt, což by v mém věku bylo divné,
ale četl jsem, že se to stává a je to možné, ale…
No nevím. Mám pocit, že už by se to mělo lepšit.
Čekám, kdy se to zlepší, ale pořád nic.
Vlastně je to trochu horší než předtím…
Jestli je to naléhavé, zavolejte si záchranku.
Jo, já vím, ale měl jsem pocit, že by se naštvali.
Protože…
Hodně lidí je na tom hůř než já.
Nepřipadalo mi to správné, takže…
Jestli můžete řídit, zajeďte si na pohotovost.
Ta je drahá, nemůžu si to dovolit.
Tolik peněz nemám.
Nevím, co vám poradit.
- Jste tam ještě? - Jo, jsem.
Jenom potřebuju pomoc.
Zkusil jste se soustředit na svůj dech?
Do prdele!
- Tak se mnou nemluvte. - Dech mám v pořádku.
Nemůžu do práce, nevydržím sedět, nemyslí mi to.
Ale dýchám, kurva, takže fakt díky za pomoc!
Čau.
Máš občas úzkosti, ne?
Jo.
Bral jsi na to někdy něco?
Bral jsem všechno.
Zoloft, Celexu, Lexapro. Z toho jsem ztloustl.
Paxil, Xanax a zase Paxil. Klonopin. Ativan…
Nemáš něco z toho?
Máš záchvat úzkosti?
Možná. Nevím, co přesně to je.
Snažil jsem se o tom něco najít, ale však víš, internet…
Ještě nikdy jsem se takhle necítil. Teda už dlouho ne.
A jak se cítíš?
Nejvíc převažuje asi strach.
Strach z čeho?
Z blbostí.
Ale když se to zrovna děje, jako blbost ti to nepřipadá, co?
- Víš, co potřebuješ? - Co?
Posaď se.
Co je?
Připravil jsem ji, než jsi přišel.
Máš tam půl vázy čerstvé trávy.
- Hej, jsem čistej. - Teď jsi chtěl prášky.
- To je jiný. - Droga je droga.
Prosil jsem tě o léky.
Věř mi, tohle je lék. Je pro léčebné účely.
Dáš mi prosím ten Ativan?
Bezva.
Tak jo, kamaráde.
Můžu se na něco zeptat?
Proč tě donutí až záchvat úzkosti, aby ses vůbec stavil?
Posledních pět let se skoro nevídáme.
- A co před dvěma týdny? - Mimo to.
Já nevím. Co na to mám říct?
Megan mě neměla ráda?
Jistěže měla. Proč se ptáš?
Nikdy se nezasmála mým vtípkům.
To neznamená, že tě neměla ráda.
- Dám ti ty prášky, když uznáš, že neměla. - Měla tě ráda.
Není jedno, jestli tě lidi mají rádi? Je hloupost se tímhle zabývat.
Není. Vlastně na ničem jiným nezáleží.
- Fajn. Upřímně? - A je to tady.
- Komentoval jsi její zpěv. - Já to věděl.
Já to věděl, ty vole.
To ale měl být kompliment.
- Já vím. - Nemohl jsem vědět,
- že Jewel nesnáší. - Ale je to tak.
Takže mě nenávidí kvůli tý jedný věci?
Myslím, že už na to úplně zapomněla.
- Kdy o tom mluvila naposled? - Netuším.
- Vzpomeň si. - Aspoň před rokem.
- Před rokem jste se rozešli. - Jo.
- Takže o tom mluvila? - Dáš už mi ten prášek?
No jo.
Sakra. To je Adderall. To nechceš.
Víš co, musím se nachystat do práce, ale moc rád jsem tě viděl.
Měli bychom se zase brzo vidět.
Jo. To rozhodně.
Ano, tady Josh Corman.
Řeknete mi poslední čtyři číslice čísla pojištění?
Ne.
Tak to vám bohužel nepomůžu.
Já ani nevím, jestli to není podvod…
Jestli jste dostal e-mail, znamená to, že jste na kreditním účtu v minusu
a my od vás máme vymáhat platbu.
Jo, ale mohl byste lhát.
- Joshi, já nelžu. - Pardon. Neříkejte mi křestním, ano?
Identitu můžeme ověřit i pomocí jména vašeho prvního mazlíčka.
Chcete to zkusit?
Přemýšlím.
Jasně. Misty.
- Správně. A teď, Joshi… - Pardon, říkal jsem, ať to neděláte.
Promiňte, máme daný scénář.
Dobrá. Tak pokračujte.
Joshi, zřejmě dlužíte Global Card Visa přes 3 000 dolarů…
Víte, já tuhle kartu ani nemám.
Nemám ji.
Špatná ekonomická situace se týká všech, i mě.
- Vy neposloucháte. - Snad…
Je to omyl. To nejsem já.
Joshi, vy jste vy. Co Misty?
Můžete mi říct poslední tři místa, kde se tou kartou platilo?
Gelson’s.
Tam nenakupuju.
Carlito’s Way Cocktails.
Já nepiju.
Chez Jay.
- Joshi? - Jo.
- Znáte tu restauraci a… - Jo.
- Byl jste tam? - Ne, já tam nechodím, ale můj otec ano.
Prosím?
Nejspíš si pořídil kartu na moje jméno nebo co.
Už to jednou udělal, ale to už je dávno.
Joshi, tomu mám vážně věřit?
Začínám z toho panikařit, takže zavěsím.
- Nezavěšujte, Joshi. - Hezký den. Díky moc.
HLAVNÍ ZPRÁVY
KLIMATICKÁ KRIZE JE NEČEKANĚ VÁŽNÁ
JENNIFER GARNER UKÁZALA SVOU BLÁZNIVOU STRÁNKU
MEGAN MUNROEOVÁ
„Samice upíra
je mnohem společenštější než samec.“
„Samice upírů žijí na rozdíl od samců ve skupinách.“
„Většinu času o sebe navzájem pečují. Tím posilují své vztahy.“
„Čím více upírů opečujete, tím víc navážete vztahů
a tím větší máte šanci na přežití v divočině,
kde se o vás nikdo jiný nepostará.“ Konec.
To bylo skvělé.
Máte někdo k upírům nějaký doplňující dotaz?
Mandy.
Co se stane se samci upírů?
Umřou.
O nikoho nepečují, takže nemají kamarády.
Na rozdíl od samic.
Takže jsou úplně sami? Bezprizorní?
Přesně.
Čau, Kene.
- Ahoj, Joshi. - Ahoj.
- Nechceš třeba… - Promiň, cože?
Nechceš třeba zajít na kafe…
- Promiň, musím jet. - Dobře.
- Tak ahoj. - Měj se.
- Takže to bolí? - Já nevím.
Říkals, že tě bolí na hrudi.
Včera jsem si to myslel, ale nevím.
To bývá dost vážný, měl bys s tím zajít…
Nevím, jestli to fakt bylo ono. Těžko říct, co je skutečný.
Měl bys víc cvičit.
- Skvělý. Děkuju. - To by přece měl každej, ne?
Jo.
- Ty se potíš? - Je tu horko.
- Není. - Jo, je.
- Něco ti je. - Nic mi není.
- Vypadáš nemocně. - Nevypadám!
- Ale jo. - Nepřeháněj.
Říkám ti… Běž se na sebe podívat.
- Fajn, jdu se podívat. - Jo, běž.
Ježíši, jsem bledej.
Vždyť to říkám. Něco s tím dělej.
Nic s tím dělat nemusím.
- Jde o zdraví. Je to vážný. - Nejde.
- Mám to spíš v hlavě. - Cože?
Mám záchvat úzkosti nebo panickou ataku. Obojí. Nevím.
V tom je rozdíl?
Sakra. Promiň.
Jak moc je to zlý?
Je to zlý.
Dobře. A co myslíš, že to je? Hej! Z čeho to máš?
Na něco se ptám. Vyřešíme to.
- Povídáme si. Z čeho to máš? - Nevím.
Říkáš, že trpíš úzkostí.
- Z čeho je ti úzko? - Nevím!
- Kruci. - Mysli. Co tě trápí?
- Všechno. - Dobře.
- Můžeš to upřesnit? - Ne, je to každá myšlenka.
„Zamkl jsem auto? Mám to zkontrolovat?
Ale co když cestou zakopnu? Takže ho mám nechat odemčené?“
Ty jo. To bylo konkrétní až moc.
A jaký velký věci tě trápí?
Velký? Celej svět je v hajzlu, ne?
To je pravda, kámo.
Systém nefunguje a nikdo ho neopraví.
- I kdybychom se snažili… - Tohle mi nepomáhá.
Jo, to vidím.
Na svět mají všichni stejnej názor, takže to není ono. Tak co dál?
Nevím. Peníze?
- Vždyť seš v pohodě, ne? - Nejsem. Moc ne.
- Já vím. - Ale…
Plno lidí má míň peněz…
- Díky. - …ale nikdy nebudu fakt bohatej.
- Aha. - Každou výplatu utratím
za nájem, jídlo a benzín. Za studentskou půjčku.
Jasně, mám zdravotní pojištění, ale nepokryje všechno.
Jestli fakt onemocním, budu v prdeli.
Uspořádali bychom sbírku.
Ne. Umíš si představit, že bych se takhle na internetu… Ne.
Radši bych to někde v tichosti ukončil.
Hej, z toho si prdel nedělej.
- Co je? - Není to vtipný.
- Já to tak nemyslel. - Prosím. Já vím, ale…
Říkáš, že se chceš zabít, protože seš chudej.
- To ne. - Řekls to.
To je fuk, ale s prachama problém nemáme.
Není to vážný, ne? Tak co dál?
- Co dál? - Já nevím.
Nezažil jsem žádnou…
…lásku.
Nic takovýho, už přes rok.
- Asi je se mnou něco špatně. - Nic není špatně.
Jenom seš vybíravej. Tak co dál?
Nevím.
Mám pocit, že jsem to celý podělal. Jsem asi hroznej člověk.
- To není pravda. - Dobře, není.
Co mám říct? Snažím se odpovědět na ty tvoje debilní otázky.
Fajn.
- Zkusil sis to vygooglovat? - Jo, zkusil.
To dělám poslední čtyři hodiny. Čtu hovadiny.
Vím, že to jsou hovadiny,
ale když si přečtu ještě jednu, třeba najdu něco, co mi pomůže.
A co tahle těžká deka?
Jo, ta stojí 250 dolarů.
Ne. Na to seru. Vyrobíme si ji doma.
- Nemůžeme si doma vyrobit… - …těžkou deku?
Jasně že jo. Sleduj.
Ne! Počkej.
Hned jsem zpátky.
Lehni si na zem.
Cože?
Jestli ti má být líp, musíme jednat.
- Jdu si lehnout. - Když to nezabere, nevadí.
- Lehni si a zkus to. - Ježíši.
To neříkej, prosím.
- Promiň. - Jo.
- Tak si lehni. - Už to dělám.
A je to.
- To jako fakt? - Jak jinak?
- Já ne… - Je to deka.
- Moje rameno. - Promiň.
To je lepší.
Pro mě ne, ale to je asi jedno.
Neměli bychom mluvit?
- Je ti míň úzko? - Ne, fakt ne.
Počkej.
- Co děláš? - Chviličku.
Co?
Hrajou Dodgers.
- Ty se fakt potíš. - Protože to nefunguje.
Nedal jsi tomu šanci.
- Vstávám. - Kam jdeš?
- Vstávám… - To teda ne!
- Potřebuju přemýšlet. - Musíš to řešit.
Po těch řečech tě nenechám samotnýho.
Hej!
Promiň.
Takhle to ale bude. Vydrž tu těžkou deku, nebo mi řekni, jak jinak to chceš řešit.
Zdravím, jdu na dechový workshop.
Touhle chodbou, první dveře vpravo.
Dobře. Četl jsem, že máme zaplatit, kolik můžeme.
- Je to tak? - Ano.
Super, takže to je pět dolarů, nebo dvacet, nebo…
Jasně.
Nemáte nějaké pokyny?
Máme. Zaplaťte, kolik můžete.
Jasně.
Akorát nevím, kolik takový dechový workshop obvykle stojí.
Já taky ne.
Dobře. Chci zaplatit férovou cenu,
ale nechtěl bych to přeplatit. Rozumíte?
Nemůžete mi říct, kolik většinou dávají ostatní?
Promiňte, to fakt nemůžu.
Proč ne? Nechci po vás nic nelegálního…
Překročila bych etické hranice.
A co kdybych počkal a podíval se, kolik zaplatí příští člověk?
Bude lepší, když to neuděláte.
Dobře.
Fajn. Takže… tady.
- Chcete drobné? - Nevím.
Zdravím.
Pardon.
Zdravím vás, já jsem Chris.
Děkuji všem, že jste se dnes rozhodli přijít.
V této sestavě jsme tu nikdy nebyli a už ani nebudeme.
Chce nám někdo říct, co ho sem dnes přivedlo?
Zdravím, Alice. Jak se máte?
Tenhle týden byl pro mě opravdu těžký.
Vaše snacha?
Mimo jiné. Umírá mi pes.
To je smutné.
To jste mi na to řekl i minulý týden.
Pořád je to smutné.
Ještě někdo?
Ano?
Mám problémy s intimitou kvůli svému chaotickému dětství.
To je mi líto.
Taky jsem měl chaotické dětství a tohle cvičení hodně pomáhá.
Pardon, moc se nesoustředím.
Zaplatil jsem za to 20 dolarů
a teď mi dochází, že to bylo moc.
Toto cvičení vám pomůže na to zapomenout.
Někdo další?
Připadala jsem si dneska hrozně osamělá.
Už nejste.
Tak se do toho pustíme.
Prvních 20 minut budeme dýchat do břicha,
pak do hrudníku
a nakonec vydechneme pusou.
Až budete připraveni, lehněte si na záda.
Pohodlně si lehněte na podložku.
Zavřete oči.
A začneme.
Překlad titulků: Kristina Himmerová