A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A nevem Hannah Grose. 1987-et írunk.
Dominic halott.
Charlotte halott. Rebecca és Peter halottak.
Halott vagyok.
Igen.
Segíteni akarok nekik.
De nem tudsz.
Nem.
- És miért nem? - Elsodródom, Owen.
Érzem, még most is, és…
Nem akarok elsodródni.
Itt akarok maradni veled.
De nem lehet.
Nem lehet.
Itt.
Itt, ebben a percben.
Azt gondoltam: „Milyen kíváncsi és elbűvölő ember!”
Már el is felejtettem, milyen érzés ez, de…
Rád néztem, és…
Szinte elfeledkeztem magamról.
Esküszöm, próbáltam nem gondolni rád.
Nagyon igyekeztem, de…
Gyakran gondoltam rád.
Hogy milyen helyeket járnánk be, ha valaha elhagynánk Blyt.
Hol telepednénk le.
Nyitnál egy saját éttermet.
Megkóstoltatnád velem a csodálatos kreálmányaidat,
amiket a gyönyörű, őrjítő elméddel ötöltél ki.
Mindig arra gondolok, hogy szívesen tölteném veled
életem hátralévő részét.
Hallgatnám a szörnyű szóvicceidet,
fognám a kezed, és…
Szerettelek, Owen.
El kellett volna mondanom.
Micsoda életünk lehetett volna!
Hát nem lett volna csodálatos?
Szeretek itt lenni.
Ebben.
Ezen a napon veled.
Tudom, szerelmem.
De azt hiszem…
Figyelmeztetned kéne, nem igaz?
Segítened kell nekem.
Azt hittem, segítek.
Odakint.
Segítened kell odakint.
Segítened kell mindannyiunknak.
Itt bent én is te vagyok.
Ez nem én vagyok.
Ez csak te vagy.
Szerettél engem…
szóval mindig itt leszek.
De nem akarhatod, hogy bajom essen. Vagy a gyerekeknek.
Ha elmegyek, nem tudom, mi jön ezután, és…
Légy bátor a halálban, Hannah!
Mindketten tudjuk, nem vagy olyan önző…
hogy elrejtőzz egy emlékben.
Elég!
Hagyd abba!
Flora! Menj be!
Bújj el!
Engedd el!
Most!
Elég!
Kérlek!
Engedd el!
Kérlek!
A kedvesem és én
A fűz alatt feküdtünk
Flora!
Miss Jessel!
Segíts!
Miles! Segíts!
Visszaadtam a szabadságodat.
Miles!
Te meg hagyod megfulladni.
Segíts!
Miss Jessel!
Henry bácsi!
Tegye le!
Henry bácsi!
- Segítség! - Gyerünk, tegye le!
Azt mondtam, tegye le!
Henry bácsi!
Segíts!
Megölöd!
Segítség! Hagyd abba!
Segítség!
Henry bácsi!
Segítség!
Ez Henry kocsija?
Nem kéne itt lennetek.
Jaj, ne! Mit kerestek itt?
Őrültségnek fog hangzani, de mindkettőnknek szörnyű rémálma volt,
ezért kocsiba ültünk, és…
A tó.
Ők… segítenetek kell a tónál.
Segítség!
Segíts!
Kérlek, segíts!
Semmi baj, drágám!
Nem fogod érezni.
Oké? Majd én érzem helyetted.
Segítek még egyszer utoljára elmerülni.
Menj, kincsem!
Ezt a részt csak bízd rám!
Engedj be!
Csak te.
És én.
Mi ketten.
Anyu!
Itt vagyok, drágám!
Semmi baj.
Owen!
Menj!
- Dani! - Henry!
Owen próbált életet lehelni Henrybe, aki élet és halál közt lebegett.
Florát várja a vég nélküli álomugrás Blyban.
Így végződött volna, ha az au pair
a kritikus pillanatban nem mondja azt, amit mondott.
Valamit, amit nem egészen értett,
de érezte mélyen, a csontjaiban, hogy meg kellett próbálnia.
Csak te!
És én!
Mi ketten!
Dani!
Mi ketten.
Érezted ezt?
Amikor belenéz a kútba, mondja meg Owennek, hogy sajnálom.
Mondja meg, hogy szeretem. És a többi, hát…
az csak…
Nagyon sajnálom, Miles.
Sajnálom.
Mi ketten.
- Ne! - Semmi baj.
Semmi baj.
Oké.
- Oké. - Semmi baj.
Az au pair meghívta a testébe Violát,
aki elfogadta a meghívást.
Abban a pillanatban megtört a varázs, amit Viola bocsátott Blyra.
Flora!
Henry bácsi!
Felszabadultak a lelkek gravitációjának fogságából.
Henry bácsi!
Miles!
Sajnálom, gyerekek!
Rettenetesen sajnálom.
Hannah… Hol van Hannah?
Másnap Owen segített az öt helyi férfinak
óvatosan kiemelni a házvezetőnő testét a kútból.
Azt gondolták, baleset volt.
Egy szerencsétlen botlás.
A következő napokban nyugalom telepedett a Bly-udvarházra,
évszázadok óta először.
Még a levegő is más volt, könnyebb lett.
Minden, ami valaha a birtokhoz volt láncolva, tovaszállt.
Egy másik helyre.
Apukátok…
tanított meg erre.
Volt egy trükkje.
Sok minden másra is.
A kedvencem…
az volt, amikor megtanított befoltozni a nadrágom térdét.
Apa tudott varrni?
Ami azt illeti, nagyon jól.
Megtanítasz engem is befoltozni a ruhákat?
Ha szeretnéd.
Vannak még történeteid, Henry bácsi?
Apukátokról?
Igen, vannak.
Rengeteg. És anyukátokról is.
Mindet el fogom mesélni nektek.
Miután kiemelték a házvezetőnő testét a kútból,
a faluban azt mesélték, hogy a szakács vitte el a halottkémhez.
Ragaszkodott hozzá, hogy ő mosdathassa meg,
amit egy puha törölközővel,
levendulaillatú szappannal, és nagyon gondosan meg is tett.
Mellette maradt, míg el nem temették,
és mindvégig szerette.
Azt mondják, és el is hiszem, hogy még ma is szereti.
Végeztél idefent?
Elkalandoztam.
Semmi baj. Segítek.
Mi a baj?
Nem tudom.
Dani!
Érzem őt.
Itt bent.
Nagyon csendes, de…
idebent van.
És ez…
a része…
ami bennem van, ez nem…
békés.
Csendes, de…
de mégsem…
békés, hanem…
dühös.
És olyan érzés, mintha keresztülgyalogolnék…
egy sűrű…
elburjánzott…
dzsungelen…
és semmit sem látok, csak az előttem futó ösvényt.
De tudom…
hogy itt van…
ez a dolog…
elrejtőzve.
Ez a dühös, üres, magányos fenevad.
Figyel engem.
Követi a mozdulataimat.
Nem tudom megpillantani…
de érzem.
Tudom, hogy ott van.
És vár.
Várakozik.
És eljön a pillanat…
amikor magával visz.
Ott legyek veled?
Amíg vársz a fenevadra a dzsungelben?
Ott legyek veled?
Meglátogattok minket?
Attól függ, hová mentek.
Amerikába, azt hiszem.
Hát…
Akkor menni fog.
Azt hiszem, mi is oda megyünk.
Első lépésként legalábbis, egy kis időre.
És utána?
Ez a kalandok lényege, nem tudsz mindent előre.
Így izgalmasabb.
Ez a tiéd.
- Biztos, hogy ezt nekem adod? - Nálad kell lennie.
Ez te vagy.
Köszönöm, Flora.
Remek volt, főnök!
Vigyázzon magára!
- Oké. - Minden jót!
Hát…
nem tudom…
hogy tudnám valaha is meghálálni.
Nagyon örülök.
Most már itt vannak egymásnak.
Tudom.
Így van.
Én…
Hihetetlenül szerencsés vagyok, nem igaz?
És maga is, Miss Clayton.
Hol lennénk mi, szerencsétlenek…
a jó emberek nagylelkűsége nélkül?
És szerencse nélkül.
Jól vagy, Poppins?
Igen.
Tovább északra elég vidéki a környezet.
Minden zöld.
Pár hét múlva vonatra szállhatnánk. Karácsonyra Vermontba érünk.
Klassz lenne egy kis hó.
Nevetni fogsz, de…
azóta hívogat, hogy gyerekként láttam a Fehér karácsonyt.
- Mehetünk máshova is. - Nem erről van szó.
A hó jól hangzik.
Én csak…
nem kéne a karácsonyt terveznünk.
Nagyon messze van.
Napról napra.
Igen, tudom. Sajnálom, én csak…
- Csak… - Reális vagy?
Semmi baj.
Jó, ha napról napra haladunk.
Feltéve, hogy veled lehetek.
Napról napra kell boldogulnunk.
Mint bárki másnak, ha jobban belegondolunk.
A napokból hónapok lettek,
és újabb hónapok,
és mielőtt az au pair észrevette volna, eltelt egy év.
Megkerülték a napot, és ő még mindig itt volt.
Még mindig önmaga volt.
Hoztam neked valamit.
Igen?
Aha.
Ez egy holdvirág?
Igen.
Tudod, nagyon ritka.
Van egy kis gond.
Vagyis mindkettőnket érint, Poppins.
Jaj, ne!
Tudod…
Nincs elegem belőled.
Cseppet sem.
Igazából nagyon is beléd vagyok zúgva.
Az egy évből kettő lett.
És a két év, úgy tűnt, végtelenre nyúlik.
Három…
négy, öt év is eltelt.
És békében éltek.
És végre valahára…
az au pair békét érzett a szíve mélyén.
És ez a béke évekig kitartott,
és ez több, mint ami sokunknak jut.
Hány éve is küszködök? És még mindig szarul főzök.
Az meg mi?
Az utcán találtam.
Meg akartam menteni.
Akkor kérem!
Addig kavargassam?
Igen, hátha meg tudod menteni.
Na lássuk, mi van ezzel!
Meg is van a gond. A gyökerei…
- Mit keres egy… - Mondom, mi van.
Te vagy a legjobb barátom.
És imádom az életem.
Nem tudom, mennyi időnk maradt,
de bármennyi is legyen,
veled akarom tölteni.
Tudom, igazából nem házasodhatunk össze, de nem érdekel.
Hordhatjuk a gyűrűt, és mi tudni fogjuk. Oké? És…
ez elég nekem.
Ha neked is.
Azt hiszem, nekem is elég.
- Szeretlek. - Én is szeretlek.
Ez csodálatos hír! Nagyon örülök nektek.
- Kösz, haver! - Köszönjük.
Owen, ez a hely gyönyörű.
Köszönöm.
Igen, én… elégedett vagyok vele.
Rengeteg törzsvendégünk van, ami szuper.
Bejönnek, és már kész is a rendelés.
Jó érzés tudni, hogy… szívesen visszatérnek ide az emberek.
- Klassz. - Igen.
Senki sem panaszkodott a névre?
BARÁT A VAJBAN
Oké.
Páran forgatják a szemüket miatta.
De sosem felejtem el,
mennyire idegesítette, míg végül csak elnevette magát,
és semmi sem körözte le annak a nőnek a nevetését.
Igen.
Hannah-ra!
Hallottatok Henry felől?
- Néha érdeklődöm. - Merci.
De a gyerekekkel régóta nem beszéltünk.
De lassan felnőnek,
és kilépnek a való világba.
Miért akarnának vénemberekkel beszélgetni?
- Jól vagy? - Igen, semmi baj.
Igyekszem néha meglátogatni őket.
Igazából pár hónapja ide jöttek nyaralni.
Kalandoztak a tengerentúlon.
Henry, Miles, Flora.
Flora barátja.
Florának van fiúja?
Tizenkét éves.
Tizenhét.
- Igen. - Jézusom!
És fülig szerelmes.
Henry meg van rémülve.
Szerencsére leszokott, különben halálra inná magát.
Szóval boldogok?
Igen.
Habár érdekes, ahogy Blyról beszélnek.
Beszéltetek a történtekről?
Nem. Épp ez az érdekes.
Nem emlékeznek semmire.
- Mi van? - Semmire?
Nem. Mármint a gyerekek. Henry…
emlékszik mindenre.
De említettem Hannah-t, és Flora megkérdezte, kiről beszélek.
- Kiderült, hogy egy ideje ez van. - Szóval…
Ha nem emlékeznek Hannah-ra, akkor nem emlékeznek…
Elfelejtették az egészet?
Tudják, hogy gyerekkorukban Blyban laktak.
Felismerték Hannah képét, de csak azt tudták, hogy ott lakott velük.
A részletek, a konkrét pillanatok…
a rettegés, amitől annyira féltünk, hogy tönkreteszi az életüket…
elhalványultak.
Csak a körvonala maradt meg.
Bly volt a nyaralójuk.
Ott laktak gyerekkorukban.
Szerinted Henry majd…
elmondja nekik?
Te megtennéd?
A jelek szerint élnek és virulnak. Szerintem jobb…
ha nem bolygatjuk.
Hadd éljenek normális életet! Anélkül, hogy bármi beárnyékolná.
Megérdemlik.
Ahogy mi mind.
Beszélünk róla?
Ezt nemnek veszem.
Jézusom!
Mi a baj?
Jól vagy?
Mi történt?
Láttam őt.
Ott van.
Mit láttál?
Őt.
Folyton megjelenik.
Oké.
Rendben.
Oké.
- Elment. - Elment?
- Biztos? - Semmi baj.
Minden rendben lesz.
- Ne gondolj a legrosszabbra! - Jamie!
- Nem tudjuk, mit jelent. - Jamie!
Még rengeteg évet tölthetünk együtt.
Dani!
Még sok évünk lehet.
Szemmel tartjuk, és rendben lesz.
Oké?
Minden rendben lesz.
Mostantól én mosogatok.
Oké?
Amúgy is bénán csinálod.
Gyere ide, édesem!
Semmi baj.
Minden rendben lesz.
Szívás volt sorban állni, de megvan.
Bejegyzett élettársi kapcsolatban vagyunk.
Újraházasodunk, amint lehet.
Egyelőre ez is elég.
Dani!
Dani?
Dani!
Semmi baj.
Oké.
Látod őt?
Csak téged látlak.
Sajnálom.
- Mennyi víz! Fel sem fogtam. - Semmi baj.
A vizet könnyű feltakarítani.
Nagyon fáradt vagyok, Jamie.
Tudom.
Érzem, hogy napról napra egyre jobban elhalványulok,
de még mindig itt vagyok…
- Nem értem, hogy lehetséges ez. - Még itt vagy.
Itt vagy.
Látom, hogy itt ülsz előttem,
érzem, ahogy megérintesz…
és minden nap…
éljük az életünket…
tudom jól…
de mintha mégsem érezném egészen.
Már nem is félek tőle.
Csak bámulom őt, és…
egyre nehezebb meglátni önmagam.
Talán csak el kéne fogadnom.
- Nem. - Talán csak el kéne fogadnom, és elmenni.
Nem.
Még nem.
Jamie!
Semmi baj. Ha nem érzel semmit…
majd én kettőnk helyett is érzek mindent.
De senki sem megy sehova.
Oké?
Még itt vagy.
Mi van…
ha itt ülök melletted…
de valójában ő vagyok?
Napról napra.
Az au pair tudta, hogy eljött az idő.
A fenevad tényleg ott ólálkodott, és végül lecsapott rá.
Nem kockáztathatta a legfontosabb dolgot,
a legfontosabb személyt,
egyetlen napig sem tovább.
Így a kertész újra a Bly-udvarháznál találta magát, még egyszer utoljára.
A kertész elismételte az annak idején hallott szavakat.
Mindennél jobban akarta.
Te, én, mi.
Mi ketten.
„Vigyél magaddal!”, kiáltotta a szíve.
„Húzz le a mélybe, mint a többieket!”
De a hölgy a tóban már más volt.
A hölgy a tóban Dani volt.
És Dani soha nem tett volna ilyet.
Soha többé nem ragadott el senkit.
És ez a mai napig így van.
A kertész azóta is gyakran bámulja a tükröződő felületeket,
remélve, hogy meglátja az arcát. Az ő hölgyét a tóból.
Résnyire nyitva hagyja az ajtaját éjjelente,
hátha egyszer visszatér.
Várja, hogy szerelme visszatérjen.
Évek teltek el,
és amíg ott aludt a vízben,
az au pár emlékei elhalványultak.
Mint előtte Viola és a gyerekek, ő is elfelejtette a múltat.
Már nem emlékszik a kertészre, se a közös életükre.
A részletek, a konkrét pillanatok elhalványultak.
Ahogy telik az idő…
a víz elmossa a finom vonásait.
A gyönyörű, tökéletes arcát.
De benne nem tátong majd üresség.
És nem kényszeríti rá a sorsát másokra.
Csak békésen bolyong majd Bly területén,
ártalmatlan galambként,
amíg el nem tűnik.
Az emlékét, hogy milyen volt egykor,
csak a nő őrzi, aki mindennél jobban szerette.
Sajnálom.
Mondtam,
nem kimondottan rövid történet.
Istenem!
Szóval igaz?
Melyik része?
Úgy értem…
ha Angliába repülnék, és elmennék a Bly-udvarházhoz,
előfordulhat…
hogy megpillanthatnám a hölgyet a tóból?
Nem.
Ha Angliába repülne,
nem találna ilyen nevű helyet.
Ha mégis megtalálná az udvarházat,
talán láthatná.
Bár nem tudhatjuk, mikor van ébren, mikor alszik.
Már ennyi az idő?
Nagy nap lesz holnap.
Jobb, ha lepihenünk.
Rendben. Mehetünk?
Egy kicsit még maradok.
Jól vagy?
Remekül.
Csak élvezem a tüzet.
- Rendben. Szeretlek. - Én is téged.
- Jó éjt! - Jó éjt!
Olyan bolond.
De mindennél jobban szeretem.
Így kell lennie.
Tetszett a történet.
Örülök neki.
De rosszul mondta az elején.
Valóban?
Igen.
Azt mondta, rémtörténet.
- De nem az. - Nem?
Szerelmi történet.
Nincs különbség.
Ha elmeséled egyszer, akkor te már így harangozd be.
Bánt valami?
Nem.
Nem igazán.
Csak folyton arra…
a bolondos, jóképű, őrült fickóra gondolok, akihez holnap hozzámegyek.
Szeretem.
Nem hittem, hogy ennyire lehet szeretni.
És a legelképesztőbb, hogy ő ugyanennyire szeret engem.
Szerencsénk van.
Néha, amikor mellette ülök, abban a jóleső csöndben…
ami csak az igazi társakra jellemző,
akivel ugyanúgy szeretitek egymást,
néha rettenetesen megijedek…
hogy ő előbb fog…
meghalni, mint én, és akkor mihez kezdek majd?
Hogyan élhetnék úgy, hogy ő már nincs ott?
Bocsánat!
Nem tudom, mi ütött belém.
Szétestem.
Nem, dehogy.
Én folyton sírok, minden ok nélkül.
Ne gondolj arra, hogy elveszítitek egymást!
Ne hagyd, hogy ez beárnyékolja a boldogságodat!
Élvezd ki vele a jóleső csendet.
Ritka dolog, ami köztetek van.
De ha eljön az idő,
sok-sok év múlva,
minden nap nehéz lesz, és nem válik könnyebbé.
De…
idővel végül
lesznek olyan kis pillanatok, olyan apró szeletei az életednek,
amik rá emlékeztetnek.
Vicces butaságok,
vagy szomorú mozzanatok, és órákig sírsz majd.
De akkor is hozzá kötődnek.
Ragaszkodsz majd hozzájuk.
Olyan lesz, mintha itt lenne veled.
Hiába ment el.
Nagy nap vár rátok holnap.
Egy boldog nap a bolondos, jóképű, őrült fickóddal.
Aludnod kéne.
Köszönöm.
Szeretném megölelni.
Semmi akadálya.
Tudja…
vicces.
A név miatt azt hittem, csak kitalálja az egészet.
Milyen név?
De arra gondoltam, honnan tudná?
Biztos csak egy vicces egybeesés.
A középső nevem Flora.
Tényleg?
Jó éjt!
A feliratot fordította: Kiss Orsolya