‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫שמי האנה גרוס. השנה היא 1987.‬
‫דומיניק מת.‬
‫שרלוט מתה. רבקה ופיטר מתים.‬
‫אני מתה.‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לעזור להם.‬
‫אבל את לא יכולה.‬
‫לא.‬
‫ולמה?‬ ‫-כי אני נופלת, אוון.‬
‫אני מרגישה את זה, אפילו עכשיו, ו...‬
‫אני לא רוצה ליפול.‬
‫אני רוצה להישאר כאן, איתך.‬
‫אבל את לא יכולה.‬
‫לא, אני לא יכולה.‬
‫כאן.‬
‫בדיוק כאן, ברגע הזה.‬
‫"איזה איש מסקרן ומקסים", חשבתי.‬
‫עבר זמן כה רב ששכחתי את ההרגשה הזו, אבל...‬
‫הבטתי בך, ו...‬
‫כמעט שכחתי את עצמי לרגע.‬
‫אלוהים יודע שניסיתי לא לחשוב עליך.‬
‫התאמצתי מאוד, אבל אני...‬
‫חשבתי עליך לעתים קרובות.‬
‫חשבתי על המקומות אליהם נלך‬ ‫אם אי פעם נעזוב את בליי.‬
‫היכן נתיישב.‬
‫אתה תפתח את המסעדה שלך.‬
‫תגרום לי לטעום‬ ‫את כל המתכונים הנפלאים שתיצור‬
‫בראש המטורף והיפהפה שלך.‬
‫תמיד חשבתי שארצה מאוד‬
‫לבלות את שארית חיי איתך.‬
‫להקשיב למשחקי המילים האיומים שלך,‬
‫לאחוז בידך, ו...‬
‫אהבתי אותך, אוון.‬
‫הייתי צריכה לומר לך.‬
‫אילו חיים יכלו להיות לנו.‬
‫אוון, נכון שזה היה נפלא?‬
‫אני מעדיפה את מה שכאן.‬
‫את זה.‬
‫את היום הזה איתך.‬
‫אני יודע, יקירתי.‬
‫אבל אני מניח...‬
‫שתצטרכי להזהיר אותי, נכון?‬
‫תצטרכי לעזור לי.‬
‫חשבתי שאני עוזרת.‬
‫שם בחוץ.‬
‫את חייבת לעזור לי שם בחוץ.‬
‫את חייבת לעזור לכולנו שם בחוץ.‬
‫כאן בפנים, אני זה את.‬
‫זה לא אני.‬
‫זה רק את.‬
‫אהבת אותי...‬
‫אז אני תמיד אהיה כאן.‬
‫אבל את לא רוצה שאיפגע.‬
‫או שהילדים ייפגעו.‬
‫אם אעזוב, אני לא יודעת‬ ‫לאן אלך אחר כך, אני...‬
‫היי אמיצה במותך, האנה.‬
‫שנינו יודעים שאת לא אנוכית במידה כזאת...‬
‫שתסתתרי בזיכרון.‬
‫תפסיקי!‬
‫פלורה! תיכנסי פנימה!‬
‫תתחבאי!‬
‫שחררי אותה.‬
‫עכשיו!‬
‫עצרי!‬
‫בבקשה.‬
‫שחררי אותה.‬
‫בבקשה.‬
‫"שכבנו, אהובי ואני‬
‫מתחת לערבה הבוכייה"‬
‫פלורה.‬
‫מיס ג'סל!‬
‫תעזרי לי!‬
‫מיילס! תעזור לי!‬
‫נתתי לך את חירותך.‬
‫מיילס!‬
‫ואת נותנת לה לטבוע.‬
‫תעזרו לי!‬
‫מיס ג'סל!‬
‫היי!‬
‫דוד הנרי!‬
‫תניחי אותה!‬
‫דוד הנרי!‬
‫הצילו!‬ ‫-תניחי אותה תכף ומיד!‬
‫אמרתי לך להניח אותה.‬
‫דוד הנרי!‬
‫הצילו!‬
‫את הורגת אותו!‬
‫הצילו! תפסיקי!‬
‫הצילו!‬
‫דוד הנרי!‬
‫הצילו!‬
‫זאת המכונית של הנרי?‬
‫אוי, למה חזרתם...?‬
‫לא... מה אתם עושים כאן?‬
‫זה יישמע מטורף,‬ ‫אבל שנינו חלמנו אותו חלום נורא,‬
‫ופשוט נסענו, ו...‬
‫האגם.‬
‫הם...‬
‫הם צריכים אתכם באגם.‬
‫הצילו!‬
‫תעזרי לי!‬
‫בבקשה, תעזרי לי.‬
‫זה בסדר, מתוקה.‬
‫את לא תרגישי את זה.‬
‫טוב? אני ארגיש את זה בשבילך.‬
‫אגרום לך לשקוע פעם אחרונה.‬
‫קדימה, מתוקה.‬
‫תני לי לדאוג לחלק הזה.‬
‫תני לי להיכנס.‬
‫זו את.‬
‫זו אני.‬
‫זה אנחנו.‬
‫אמא.‬
‫בואי, יקירתי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אוון!‬
‫לכי!‬
‫דאני!‬ ‫-הנרי, היי.‬
‫אוון ניסה להפיח חיים בהנרי,‬ ‫שריחף בין חיים ומוות.‬
‫עוד מעט, פלורה תתחיל לדלג‬ ‫בין חלומות בבליי, לנצח.‬
‫וכך זה היה מסתיים, לולא האופר,‬
‫שברגע הקריטי הזה, אמרה את שאמרה.‬
‫משהו שהיא לא הבינה לגמרי,‬
‫אבל משהו שהיא חשה, בעצמותיה.‬
‫היה עליה לנסות.‬
‫זו את!‬
‫זו אני!‬
‫זה אנחנו!‬
‫דאני!‬
‫זה אנחנו.‬
‫הרגשת את זה?‬
‫כשאוון יסתכל בבאר,‬
‫בבקשה תגיד לו שאני מצטערת.‬
‫תגיד לו שאני אוהבת אותו.‬
‫והשאר, טוב...‬
‫זה רק...‬
‫אני כל כך מצטער, מיילס.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה אנחנו.‬
‫לא!‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫-זה בסדר.‬
‫האופר הזמינה את ויולה לתוכה,‬
‫והיא נענתה להזמנה.‬
‫באותו הרגע, הכישוף שוויולה‬ ‫הטילה על בליי נשבר...‬
‫פלורה!‬
‫דוד הנרי!‬
‫...וכל הרוחות שנלכדו‬ ‫בכוח המשיכה שלה שוחררו.‬
‫דוד הנרי!‬
‫מיילס!‬
‫אני כל כך מצטער, ילדים.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫האנה, איפה...‬
‫איפה האנה?‬
‫למחרת, אוון סייע לחמישה בחורים מהעיירה‬
‫שהרימו בעדינות את גופתה‬ ‫של סוכנת הבית מהבאר.‬
‫ההנחה הייתה שהיא מתה כתוצאה מתאונה.‬
‫מעידה חסרת מזל.‬
‫בימים שלאחר מכן,‬ ‫מעטה של רוגע נח על אחוזת בליי,‬
‫לראשונה זה מאות בשנים.‬
‫האוויר עצמו היה שונה, קליל יותר.‬
‫כל מה שנלכד בשטח האחוזה, נעלם כעת.‬
‫למקום אחר כלשהו.‬
‫אבא שלך...‬
‫לימד אותי לעשות את זה.‬
‫היה לו טריק.‬
‫היו לו הרבה טריקים, למעשה.‬
‫האהוב עליי מביניהם...‬
‫היה כשהוא לימד אותי לתפור טלאים‬ ‫לברכיים של מכנסיי.‬
‫אבא ידע לתפור?‬
‫הוא ידע לתפור מצוין.‬
‫תלמד אותי איך לתפור טלאים?‬
‫אם תרצי.‬
‫יש לך עוד סיפורים, דוד הנרי?‬
‫על אבא שלכם?‬
‫כן, יש לי.‬
‫הרבה סיפורים.‬
‫וגם על אמא שלכם.‬
‫אספר לכם את כל הסיפורים שאני יודע.‬
‫לאחר שגופת סוכנת הבית הוצאה מהבאר,‬
‫חלק בכפר אמרו שהטבח נסע איתה‬ ‫עד לחדר המתים.‬
‫ושם, הוא התעקש לנקות אותה בעצמו,‬
‫ואת זה הוא ביצע בעזרת מגבת רכה,‬ ‫סבון בריח לוונדר,‬
‫ותשומת לב מרובה.‬
‫הוא נשאר לצדה עד שנקברה,‬
‫ואהב אותה לאורך כל הדרך.‬
‫סיפרו לי, ואני מאמינה לכך,‬
‫שהוא עדיין אוהב אותה.‬
‫סיימת כאן?‬
‫דעתי הוסחה.‬
‫זה בסדר. אני אעזור לך.‬
‫מה יש?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫דאני.‬
‫אני מרגישה אותה.‬
‫כאן בפנים.‬
‫זה כל כך שקט, אבל...‬
‫היא כאן בפנים.‬
‫והחלק הזה...‬
‫ממנה...‬
‫שנמצא כאן בפנים, הוא לא...‬
‫שליו.‬
‫הוא שקט, אבל...‬
‫הוא לא...‬
‫שליו, הוא...‬
‫זועם.‬
‫ויש לי תחושה שאני עוברת דרך...‬
‫ג'ונגל...‬
‫עבות...‬
‫ופראי...‬
‫ואני לא רואה דבר מלבד הנתיב שמולי.‬
‫אבל אני יודעת...‬
‫שיש...‬
‫משהו...‬
‫חבוי.‬
‫חיה כועסת, חלולה, בודדה.‬
‫היא צופה בי.‬
‫מתאימה עצמה לתנועותיי.‬
‫היא נחבאת ממני...‬
‫אבל אני מרגישה אותה.‬
‫אני יודעת שהיא שם.‬
‫והיא ממתינה.‬
‫היא ממתינה.‬
‫בשלב מסוים...‬
‫היא תשתלט עליי.‬
‫את רוצה שאארח לך לחברה?‬
‫בזמן שאת מחכה לחיה מהג'ונגל?‬
‫את רוצה חברה?‬
‫תבקרי אותנו?‬
‫תלוי לאן אתם נוסעים.‬
‫לאמריקה, נראה לי.‬
‫טוב...‬
‫אני יכולה.‬
‫אני חושבת שלשם נלך.‬
‫בהתחלה, לקצת זמן, לפחות.‬
‫ואז לאן?‬
‫זה הקטע בהרפתקאות, אתה לא אמור לדעת.‬
‫זה חצי מהכיף.‬
‫בשבילך.‬
‫את בטוחה שאת רוצה לתת לי את זה?‬ ‫-את חייבת לקבל את זה.‬
‫זו את.‬
‫תודה, פלורה.‬
‫טוב, יפה עשית, בוס.‬
‫כל טוב.‬
‫כן.‬ ‫-שמרי על עצמך.‬
‫טוב...‬
‫אני מניח שאני...‬
‫אני לא יודע איך אוכל להודות לך.‬
‫אני כל כך שמחה.‬
‫יש לכם זה את זה עכשיו.‬
‫אני יודע.‬
‫כך צריך.‬
‫אני...‬
‫אני כל כך ממוזל, נכון?‬
‫וגם את כזו, מיס קלייטון.‬
‫איפה היינו, אנשים אומללים כמונו...‬
‫ללא נדיבותם של הטובים מאיתנו?‬
‫וללא מזל.‬
‫מוכנה, פופינס?‬
‫כן.‬
‫אם נמשיך לנסוע צפונה, האזור נראה כפרי.‬
‫יש הרבה ירוק.‬
‫אולי נוכל לקחת את הרכבת בעוד כמה שבועות.‬
‫נגיע לוורמונט בחג המולד.‬
‫זה יכול להיות נחמד.‬
‫את תצחקי, אבל...‬
‫רציתי ללכת לשם מאז שראיתי את "חג מולד לבן"‬ ‫כשהייתי ילדה.‬
‫לא חייבים לנסוע לוורמונט.‬ ‫-לא, זה לא זה.‬
‫שלג נשמע נחמד.‬
‫אני רק...‬
‫אני לא חושבת שכדאי לתכנן את חג המולד.‬
‫יש עוד הרבה זמן.‬
‫יום אחד בכל פעם.‬
‫כן, לא, אני יודעת. אני מצטערת, אני רק...‬
‫אני רק...‬ ‫-מציאותית?‬
‫זה בסדר.‬
‫יום אחד בכל פעם זה בסדר מבחינתי.‬
‫כל עוד הימים האלו יהיו בחברתך, פופינס.‬
‫יום אחד בכל פעם זה מה שיש לנו.‬
‫זה מה שיש לכולם, בעצם.‬
‫הימים הפכו לחודשים,‬
‫החודשים לעוד חודשים,‬
‫ולפני שהאופר שמה לב,‬
‫חלפה לה שנה.‬
‫סיבוב מסביב לשמש, והיא עדיין הייתה כאן.‬
‫היא הייתה עדיין היא עצמה.‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫אה, כן?‬
‫כן.‬
‫זה פרח ירח?‬
‫כן.‬
‫הם ממש נדירים, את יודעת?‬
‫יש לי בעיה.‬
‫או בעצם, לנו יש בעיה, פופינס.‬
‫אוי, לא.‬
‫את מבינה...‬
‫לא נמאס לי ממך.‬
‫בכלל.‬
‫אני בעצם די מאוהבת בך, מסתבר.‬
‫שנה אחת הפכה לשנתיים.‬
‫ומשנתיים, הזמן הלך והתרחב לנצח,‬
‫כך נראה.‬
‫שלוש שנים...‬
‫ארבע, חמש שנים חלפו.‬
‫והייתה שלווה.‬
‫עשרים וחמש אלף קורונות?‬ ‫-לא.‬
‫עשרים וחמש אלף דולר?‬ ‫-לא.‬
‫איך דולרים נכנסו הנה?‬
‫סוף סוף,‬
‫עמוק בלבה של האופר, היא חשה שלווה.‬
‫והשלווה הזו החזיקה מעמד במשך שנים,‬
‫שזה יותר מכפי שחלק מאיתנו מקבלים.‬
‫כמה שנים אני במטבח הזה?‬ ‫אני עדיין מבשלת גרוע.‬
‫מה קרה?‬
‫מצאתי אותו ברחוב.‬
‫רציתי להציל אותו.‬
‫תביאי אותו.‬
‫רוצה שאמשיך לערבב?‬
‫כן, תנסי להציל את זה.‬
‫מה הולך כאן?‬
‫הנה הבעיה, השורשים...‬
‫דאני, למה יש...‬ ‫-העניין הוא כזה...‬
‫את החברה הכי טובה שלי.‬
‫ואני אוהבת את החיים שלי.‬
‫ואני לא יודעת כמה זמן נשאר לנו.‬
‫אבל כמה שזה לא יהיה,‬
‫אני רוצה לבלות אותו איתך.‬
‫ואני יודעת שטכנית אנחנו לא יכולות להינשא,‬
‫אבל גם לא ממש אכפת לי.‬
‫נוכל לענוד את הטבעות, ואנחנו נדע.‬
‫טוב? ו...‬
‫זה מספיק בשבילי.‬
‫אם זה מספיק בשבילך.‬
‫אני מניחה שזה מספיק בשבילי, כן.‬
‫אני אוהבת אותך.‬ ‫-ואני אותך.‬
‫אלה חדשות נהדרות. אני כל כך שמח בשבילכן.‬
‫תודה, חבר.‬ ‫-תודה.‬
‫אוון, המקום הזה יפהפה.‬
‫תודה.‬
‫כן, אני...‬
‫אני מרוצה ממנו.‬
‫יש לנו הרבה לקוחות קבועים, שזה נחמד.‬
‫הם מגיעים וההזמנה שלהם כבר מוכנה.‬
‫יש משהו בידיעה...‬
‫שיצרת מקום שאנשים אוהבים לחזור אליו.‬
‫נחמד.‬ ‫-כן.‬
‫ואף אחד לא התלונן על השם?‬
‫- מקום עם טעם טוב -‬
‫אוקיי.‬
‫לפעמים מישהו מגלגל את העיניים.‬
‫אבל לעולם לא אשכח‬
‫עד כמה זה עצבן אותה עד שהיא נאלצה לצחוק,‬
‫ושום דבר לא היה טוב יותר‬ ‫מצחוקה של האישה הזו.‬
‫כן.‬
‫להאנה.‬
‫האנה.‬
‫שמעתן מהנרי לאחרונה?‬
‫אני בודקת איתו מדי פעם.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל לא דיברנו עם הילדים המון זמן.‬
‫אבל, היי, הם גדלו,‬
‫והם יוצאים אל העולם.‬
‫איזה ילד רוצה לדבר עם כמה זקנים, אה?‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, אני בסדר.‬
‫אני מנסה לנסוע כשאני יכול.‬
‫בעצם, הם כולם באו הנה‬ ‫לפני כמה חודשים, לחופשה.‬
‫חצו את האוקיינוס ויצאו להרפתקה.‬
‫הנרי, מיילס, פלורה.‬
‫החבר של פלורה.‬
‫לפלורה יש חבר?‬
‫היא בת 12.‬
‫היא בת 17.‬
‫כן.‬ ‫-אלוהים.‬
‫ומאוהבת עד מעל לראש.‬
‫הנרי מבועת.‬
‫תודה לאל שהוא פיכח כעת,‬ ‫או שהיה שותה עצמו למוות.‬
‫אז הם כולם מאושרים?‬
‫כן.‬
‫אבל זה מעניין.‬ ‫האופן שבו הם מדברים על בליי.‬
‫דיברתם על מה שקרה?‬
‫לא, זה מה שמעניין.‬
‫הם לא זוכרים כלום.‬
‫מה?‬ ‫-שום דבר?‬
‫לא.‬
‫רק הילדים. הנרי עדיין...‬
‫זוכר הכול.‬
‫אבל הזכרתי את האנה,‬ ‫ופלורה שאלה אותי על מי אני מדבר.‬
‫מסתבר שזה ככה הרבה זמן.‬ ‫-אז...‬
‫אם הם לא זוכרים את האנה, הם לא זוכרים...‬
‫אז הם פשוט שכחו הכול?‬
‫הם יודעים שהם גרו בבליי כשהם היו ילדים.‬
‫אמרו שהם מזהים את התמונה של האנה,‬
‫אבל רק בתור האישה שגרה שם איתם.‬
‫הפרטים, הרגעים הספציפיים, ה...‬
‫כל הפחד הזה‬
‫שחששנו כל כך שישפיע עליהם‬ ‫כל חייהם, פשוט...‬
‫התפוגג.‬
‫נותרה ממנו רק הצורה הכללית.‬
‫בליי היה בית הקיץ שלהם.‬
‫הם נהגו לגור שם כשהם היו ילדים.‬
‫אתה חושב שהנרי...‬
‫יספר להם?‬
‫את היית מספרת?‬
‫לפי איך שזה שנראה, הם משגשגים.‬
‫הייתי אומר...‬
‫שנניח להם.‬
‫שניתן להם לחיות את חייהם כפי שהם אמורים.‬
‫בלי שום דבר שתלוי מעליהם.‬
‫הם ראויים לכך.‬
‫כולנו ראויים לכך.‬
‫אנחנו נדבר?‬
‫אני מניחה שזה "לא".‬
‫אלוהים!‬
‫מה קורה?‬
‫את בסדר?‬
‫מה קרה?‬
‫ראיתי אותה.‬
‫היא שם.‬
‫מה ראית?‬
‫אותה.‬
‫אני כל הזמן רואה אותה.‬
‫אוקיי.‬
‫טוב. ‬
‫אוקיי.‬
‫זה איננו.‬ ‫-איננו?‬
‫כן?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אנחנו נהיה בסדר.‬
‫אל תחשבי על הגרוע מכול.‬ ‫-ג'יימי.‬
‫אנחנו לא יודעות מה זה אומר. יכולות...‬ ‫-ג'יימי.‬
‫יכולות להיות לנו עוד שנים רבות ביחד.‬
‫דאני.‬
‫יכולות להיות לנו עוד שנים רבות.‬
‫נפקח על זה עין, וזה יהיה בסדר.‬
‫אוקיי?‬
‫זה יהיה בסדר.‬
‫אני אשטוף כלים מעתה והלאה.‬
‫כן?‬
‫את גרועה בזה ממילא.‬
‫מותק, בואי הנה.‬
‫זה בסדר.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫התור היה ארוך, אבל הבאתי את זה.‬
‫האיחוד שלנו קיבל תוקף אזרחי.‬
‫נתחתן שוב כשנוכל.‬
‫נראה שזה יספיק בינתיים.‬
‫דאני.‬
‫דאני?‬
‫דאני.‬
‫זה בסדר.‬
‫אוקיי.‬
‫את רואה אותה?‬
‫אני רואה רק אותך.‬
‫מצטערת.‬
‫כל המים, לא שמתי לב...‬ ‫-זה בסדר.‬
‫קל לנקות מים.‬
‫אני כל כך עייפה, ג'יימי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מרגישה שאני מתפוגגת יותר ויותר‬ ‫בכל יום,‬
‫אבל אני עדיין כאן, ו...‬
‫היי.‬
‫אני לא מבינה איך זה יכול להיות.‬ ‫-את עדיין כאן.‬
‫את כאן.‬
‫זה כאילו שאני רואה אותך מולי...‬
‫ואני מרגישה אותך נוגעת בי...‬
‫ובכל יום...‬
‫אנחנו חיות את חיינו.‬
‫ואני מודעת לזה...‬
‫אבל זה כאילו שאני לא מרגישה את זה עד הסוף.‬
‫אני אפילו לא מפחדת ממנה יותר.‬
‫אני פשוט בוהה בה, ו...‬
‫נעשה לי קשה יותר ויותר לראות אותי.‬
‫אולי אני צריכה להשלים עם זה.‬
‫לא.‬ ‫-אולי אני צריכה להשלים עם זה וללכת.‬
‫לא.‬
‫עוד לא.‬
‫ג'יימי...‬ ‫-תראי, זה בסדר.‬
‫אם את לא יכולה להרגיש כלום...‬
‫אני ארגיש הכול בשביל שתינו.‬
‫אבל אף אחד לא הולך לשום מקום.‬
‫אוקיי?‬
‫את עדיין כאן.‬
‫מה אם...‬
‫אני כאן יושבת לידך...‬
‫אבל אני בעצם היא?‬
‫יום אחד בכל פעם.‬
‫האופר ידעה שהרגע הגיע.‬
‫החיה אכן ארבה לה,‬ ‫וכשהגיעה שעתה, ניתרה עליה.‬
‫והיא לא יכלה לסכן את הדבר היקר בחייה,‬
‫את האדם שהיה הכי חשוב לה.‬
‫לא במשך עוד יום אחד.‬
‫וכך הגננית מצאה עצמה שוב באחוזת בליי‬ ‫בפעם האחרונה.‬
‫הגננית אמרה את המילים ששמעה‬ ‫לפני כל אותן שנים.‬
‫היא אמרה אותן בכל עוצמת כוח רצונה.‬
‫את, אני, אנחנו.‬
‫אנחנו.‬
‫"קחי אותי איתך", היא בכתה בלבה.‬
‫"קחי אותי, תמשכי אותי פנימה‬ ‫כמו שמשכת את האחרים."‬
‫אבל גבירת האגם הייתה שונה כעת.‬
‫גבירת האגם הייתה גם דאני.‬
‫ודאני לא הייתה מוכנה.‬
‫דאני לא תעשה זאת לעולם.‬
‫למעשה, אף אחד לא יילקח יותר אי פעם.‬
‫ואיש לא נלקח עד עצם היום הזה.‬
‫במשך שארית חייה, הגננית הביטה בהשתקפויות,‬
‫וקיוותה לראות את פניה.‬
‫את גבירת האגם שלה.‬
‫היא הותירה את הדלת פתוחה בלילה, רק מעט,‬
‫למקרה שהיא תחזור.‬
‫חיכתה לאהובתה שתשוב.‬
‫שנים יחלפו,‬
‫ובשעה שהיא תנום מתחת למים,‬
‫זיכרונותיה של האופר יתפוגגו.‬
‫כמו ויולה לפניה, כמו הילדים,‬ ‫גם היא תשכח את עברה.‬
‫היא לא תזכור את הגננית,‬ ‫או את חייהן המשותפים.‬
‫הפרטים, הרגעים הספציפיים, יתפוגגו כולם.‬
‫זמן נוסף יחלוף, ו...‬
‫המים ישחקו את תווי פניה העדינים.‬
‫את פניה היפים והמושלמים.‬
‫אבל היא לא תהיה חלולה, או ריקה.‬
‫והיא לא תאלץ אחרים לחלוק את גורלה.‬
‫היא רק תשוטט בשטח אחוזת בליי,‬
‫לחלוטין בלתי מזיקה,‬
‫במשך כל ימיה.‬
‫והזכר היחיד למי שפעם הייתה‬
‫יישאר בזיכרון האישה שהכי אהבה אותה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אמרתי לכם,‬
‫זה לא בדיוק סיפור קצר.‬
‫אלוהים.‬
‫אז זה קרה באמת?‬
‫איזה חלק?‬
‫כלומר...‬
‫אם אטוס לאנגליה, ואלך לבקר באחוזת בליי,‬
‫אני אולי...‬
‫אצליח לראות את גבירת האגם הזו?‬
‫לא.‬
‫אני מצפה שאם תטוסי לאנגליה,‬
‫לא תמצאי שם מקום בשם הזה.‬
‫אבל אם תצליחו למצוא את האחוזה,‬
‫אולי תראו אותה.‬
‫למרות שאין דרך לדעת מתי היא ערה או ישנה.‬
‫אלוהים, כבר כל כך מאוחר?‬
‫מחר יש יום גדול.‬
‫כדאי שננוח.‬
‫טוב. שנלך?‬
‫אני חושבת שאישאר כאן עוד רגע.‬
‫את בסדר?‬
‫בסדר גמור.‬
‫רק נהנית מהאש.‬
‫טוב. אני אוהב אותך.‬ ‫-ואני אותך מאוד.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫הוא כזה טפשון.‬
‫אבל, לעזאזל, אני אוהבת אותו כל כך.‬
‫כך צריך להיות.‬
‫אהבתי את הסיפור שלך.‬
‫אני שמחה.‬
‫אבל אני חושבת שטעית כשהצגת אותו.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫אמרת שזה סיפור רפאים.‬
‫זה לא.‬ ‫-לא?‬
‫זה סיפור אהבה.‬
‫אותו הדבר, בעצם.‬
‫טוב, אם תספרי אותו הלאה,‬ ‫עשי את השינוי הזה בשבילי.‬
‫משהו מטריד אותך?‬
‫לא.‬
‫לא ממש.‬
‫אני רק כל הזמן חושבת...‬
‫על האיש המטופש, היפהפה והמטורלל‬ ‫שלו אני נישאת מחר.‬
‫אני אוהבת אותו.‬
‫יותר משחשבתי שאוכל לאהוב מישהו.‬
‫והדבר המטורף הוא,‬ ‫שהוא אוהב אותי באותה עוצמה.‬
‫היה לנו מזל.‬
‫לפעמים כשאני יושבת לצדו,‬ ‫בשתיקה הנינוחה הזו...‬
‫שאפשר לחוות רק עם האהוב הנצחי שלך,‬
‫שאוהב אותך כמו שאת אוהבת אותו,‬
‫אני מתחילה ממש לפחד...‬
‫שהוא...‬
‫לפניי, ומה אעשה אז?‬
‫איך אני אמורה לחיות חיים שהוא לא נמצא בהם?‬
‫סליחה.‬
‫אני לא יודעת מה קורה.‬
‫אני על הפנים.‬
‫לא, את לא.‬
‫אני בוכה כל הזמן, בלי שום סיבה מיוחדת.‬
‫אל תחשבי על כך שתאבדו זה את זה.‬
‫אל תתני לזה להיות תלוי מעל אושרך כרגע.‬
‫תיהני מהשתיקה הנינוחה איתו.‬
‫זה נדיר, מה שיש לכם.‬
‫אבל, כשיגיע הזמן,‬
‫בעוד שנים רבות, אגב,‬
‫זה יהיה קשה מדי יום, ולא ייעשה קל יותר.‬
‫אבל...‬
‫לבסוף, אחרי כמה זמן,‬
‫תגלי רגעים קטנים, פיסות קטנות מחייך‬
‫שיזכירו לך אותו.‬
‫והם יהיו מטופשים ודביליים,‬
‫או שהם יהיו עצובים, ואת תבכי במשך שעות.‬
‫אבל זו עדיין תהיה פיסה ממנו.‬
‫ואת תאחזי בה חזק.‬
‫זה יהיה כאילו שהוא כאן,‬
‫איתך.‬
‫אפילו שהוא איננו.‬
‫כעת, יש לך יום גדול מחר.‬
‫יום מאושר, עם הגבר המטופש,‬ ‫היפהפה והמטורלל שלך.‬
‫כדאי שתישני.‬
‫תודה.‬
‫אני מרגישה שעליי לחבק אותך.‬
‫זה בסדר.‬
‫את יודעת...‬
‫זה מצחיק.‬
‫חשבתי שאת ממציאה את זה בגלל השם.‬
‫השם?‬
‫אבל אז חשבתי, "איך יכולת לדעת?"‬
‫צירוף מקרים מוזר, אני מניחה.‬
‫שמי האמצעי הוא פלורה.‬
‫באמת?‬
‫לילה טוב.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬