EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg hedder Hannah Grose. Året er 1987.
Dominic er død.
Charlotte er død. Rebecca og Peter er døde.
Jeg er død.
Ja.
Jeg vil gerne hjælpe dem.
Men det kan du ikke.
Nej.
-Hvorfor ikke? -Jeg glider væk, Owen.
Jeg kan mærke det selv nu, og…
…jeg vil ikke glide væk.
Jeg vil blive her hos dig.
Men det kan du ikke.
Nej, det kan jeg ikke.
Her.
Lige her og nu.
"Sikke en nysgerrig og charmerende mand", tænkte jeg.
Der var gået så lang tid, jeg havde glemt følelsen, men…
…men jeg så på dig, og…
…jeg forløb mig næsten.
Jeg har virkelig prøvet ikke at tænke på dig.
Meget svært, men jeg…
Jeg har tit tænkt på dig.
På de steder, vi ville tage hen, hvis vi forlod Bly.
Hvor vi ville bo.
Du ville åbne din restaurant.
Få mig til at smage de skønne opskrifter, du havde skabt i din smukke snoede hjerne.
Jeg tror, jeg rigtig gerne ville
tilbringe resten af mine dage med dig.
Lytte til dine elendige ordspil,
holde din hånd, og…
Jeg elskede dig, Owen.
Jeg burde have sagt det.
Sikke et liv vi kunne have fået.
Åh, havde det ikke været skønt?
Jeg foretrækker at være her.
Det her.
Denne dag med dig.
Det ved jeg, elskede.
Men jeg antager…
…du må advare mig, ikke?
Du skal hjælpe mig.
Gør jeg ikke det?
Derude.
Du skal hjælpe mig derude.
Du skal hjælpe os alle derude.
Herinde er jeg dig.
Det her er ikke mig.
Det her er kun dig.
Du har elsket mig…
…så jeg vil altid være her.
Men du vil ikke såre mig.
Eller børnene.
Går jeg, hvor går jeg så hen? Jeg ville…
Vær tapper i døden, Hannah.
Vi ved begge, du ikke er så egoistisk at forblive gemt i et minde.
Hold op!
Flora! Ind med dig!
Gem dig så!
Lad hende gå.
Nu!
Stop!
Kom nu.
Lad hende gå.
Kom nu.
Min elskede og jeg lå
under den store grædepil
Flora.
Miss Jessel!
Hjælp mig!
-Miles! Hjælp mig! -Jeg gav dig din frihed.
-Miles! -Og du lader den drukne.
Hjælp mig!
Miss Jessel!
Hør!
Onkel Henry!
Sæt hende ned!
Onkel Henry!
-Hjælp! -Kom så, sæt hende ned nu!
Sæt hende ned!
Onkel Henry!
Hjælp mig!
Du slår ham ihjel!
Hjælp! Hold op!
Hjælp!
Onkel Henry!
Hjælp!
Er det Henrys bil?
Åh, jer. Ikke her.
Hvad laver I her?
Det lyder nok skørt, men vi havde begge en forfærdelig drøm,
og vi kørte bare, og…
Søen.
De behøver jer ved søen.
Hjælp!
Hjælp mig!
Hjælp mig, kom nu.
Det er okay, skat.
Du mærker ikke noget.
Okay? Jeg mærker det for dig.
Jeg lader dig opsluge en sidste gang.
Gør det bare.
Lad mig klare det her.
Luk mig ind.
Det er dig.
Det er mig.
Det er os.
Mor.
Så så, skat.
Det er okay.
Owen!
Afsted!
-Dani! -Henry, hej.
Owen prøvede at genoplive Henry, der svævede imellem liv og død.
Snart ville Flora for evigt drømmehoppe på Bly.
Og sådan var det gået, hvis ikke au pairen i præcis det øjeblik sagt det, hun sagde.
Noget, hun ikke helt forstod, men hun kunne mærke det inderst inde.
Hun måtte prøve.
Det er dig!
Det er mig!
Det er os!
Dani!
Det er os.
Kunne du mærke det?
Når han ser i brønden,
så fortæl ham, jeg beklager.
Sig, jeg elsker ham.
Og resten, tja, det er bare…
Jeg er så ked af det, Miles.
Undskyld.
Det er os.
-Nej! -Det er okay.
Det er okay.
Okay.
-Okay. -Det er okay.
Au pairen inviterede Viola ind i sig selv,
og invitationen var blevet accepteret.
I det øjeblik blev Violas forbandelse over Bly brudt…
Flora!
Onkel Henry!
…og alle ånderne fanget af hende blev frie.
Onkel Henry!
Miles!
Undskyld, unger.
Jeg er så ked af det.
Hannah, hvor er…
Hvor er Hannah?
Næste dag hjalp Owen fem mænd fra byen,
mens de forsigtigt løftede husholderskens lig op.
Man antog, det var en ulykke.
Et uheldigt fald.
I dagene efter faldt der en ro over Bly Manor for første gang i århundreder.
Selv luften var anderledes. Lettere.
Alt, der havde været fanget på stedet, var nu væk.
Et andet sted.
Din far
lærte mig at gøre det.
Han kendte et trick.
Han havde mange tricks, faktisk.
Det bedste…
…var, da han lærte mig at sy lapper på mine bukseknæ.
Kunne far sy?
Rigtig godt, endda.
Vil du lære mig at sy lapper på ting?
Hvis du vil.
Har du andre historier, onkel Henry?
Om jeres far?
Ja, det har jeg. Jeg har mange.
Og om jeres mor.
I får alle de historier, jeg kender.
Da husholderskens lig var væk fra brønden,
sagde nogle i landsbyen, at kokken kørte med hende til bedemanden.
Og der insisterede han på selv at vaske hende
og gjorde det med et blødt håndklæde, lavendelsæbe og den største forsigtighed.
Han blev hos hende, til hun blev begravet,
og han elskede hende hele vejen.
Jeg har hørt, og jeg tror,
han stadig elsker hende.
Er du færdig heroppe?
Jeg blev distraheret.
Det er okay. Jeg hjælper dig.
Hvad er der?
Det ved jeg ikke.
Dani.
Jeg kan mærke hende.
Herinde.
Det er så stille, men…
…hun er herinde.
Og den…
…del af hende…
…der er herinde, er ikke…
…fredfyldt.
Det er stille, men…
…det er ikke…
…fredfyldt, det er…
…rasende.
Jeg føler, jeg går igennem en…
…tæt…
…tilgroet…
…jungle…
…og jeg kan intet se ud over stien foran mig.
Men jeg ved…
…der er…
…noget…
…skjult.
Dette vrede, tomme, ensomme uhyre.
Det ser på mig.
Kopierer mine bevægelser.
Det er ude af syne,
men jeg fornemmer det. Ved, det er der.
Og det venter.
Hun venter.
På et tidspunkt…
…tager hun mig.
Vil du have selskab?
Mens du venter på dit uhyre i junglen?
Vil du have selskab?
Kommer du og besøger os?
Afhængig af, hvor I skal hen.
Amerika, tror jeg.
Tja…
…det kan jeg godt.
Det er nok der, vi tager hen.
I første omgang i et stykke tid i hvert fald.
Hvor så?
Tja, der er det ved eventyr, at man ikke skal vide det.
Det gør det sjovt.
Til dig.
-Er du sikker på, du vil give mig den? -Du skal have den.
Det er dig.
Tak, Flora.
Nå, det var hyggeligt, chef.
-Pas godt på dig selv. -Ja.
Nå…
…jeg ved ikke…
…hvordan jeg skal takke dig.
Jeg er så glad.
I har hinanden nu.
Det ved jeg.
Det er rigtigt.
Jeg…
Jeg er bare forbandet heldig, ikke?
Det er du også, miss Clayton.
Hvor ville vi ulykkelige mennesker være…
…uden andres generøsitet?
Og held.
Er du okay, Poppins?
Ja.
Længere nordpå ser det meget landligt ud.
Masser af grønt.
Om et par uger kan vi tage toget. Nå Vermont omkring juletid.
Sne ville være rart.
Du vil grine, men…
…jeg har villet dertil, siden jeg så White Christmas som barn.
-Det behøver ikke være Vermont. -Det er ikke det. Sne lyder godt.
Men jeg…
…synes ikke, vi skal planlægge julen.
Der er længe til.
Én dag ad gangen.
Ja, nej, det ved jeg. Undskyld, jeg er…
-…bare… -Realistisk?
Det er okay.
Én dag ad gangen er fint for mig.
Så længe dagene er sammen med dig.
Én dag ad gangen er det, vi har.
Det har alle, når det kommer til stykket.
Dage blev til måneder
og måneder til flere,
og før au pairen vidste det,
var der gået et år.
En tur rundt om solen, og hun var her stadig.
Stadig sig selv.
Jeg har noget til dig.
Ja?
Ja.
Er det en måneblomst?
Ja.
De er meget sjældne.
Jeg har et problem.
Eller vi har et problem, Poppins.
-Åh nej. -Ser du…
Jeg er ikke træt af dig.
Overhovedet.
Jeg er faktisk ret forelsket i dig.
Ét år blev til to.
Og fra to blev det til en uendelig tid, virkede det som.
Tre…
…fire, fem år gik.
Og der var ro.
-25.000 kroner? -Nej.
-25.000 dollars. -Nej.
Hvorfor taler du om dollars?
Endelig, dybt i au pairens hjerte, var der fred.
Og den fred varede i årevis,
hvilket er mere, end nogle af os får.
Hvor mange år i køkkenet? Min mad stinker stadig.
Hvad er det nu?
Jeg fandt den på gaden.
Jeg ville redde den.
Giv du mig den.
Skal jeg røre i maden?
Ja, se, om du kan redde den.
Hvad foregår der her?
Der har vi problemet. Dine rødder er…
-Dani, hvorfor er der… -Hør her.
Du er min bedste ven.
Jeg elsker mit liv.
Og jeg ved ikke, hvor lang tid vi har.
Men uanset hvor lang tid,
vil jeg tilbringe den med dig.
Jeg ved, vi ikke kan blive gift, og jeg er også ret ligeglad.
Men vi kan bære ringene.
Okay? Og…
…det er nok for mig,
hvis det er nok for dig.
Jeg tror, det er nok for mig, ja.
-Jeg elsker dig. -I lige måde.
Det er skønne nyheder. Jeg er så glad på jeres vegne.
-Tak. -Tak.
-Owen, hvor er det et smukt sted. -Tak.
Ja, jeg…
Jeg er glad for det. Vi har mange stamgæster, og det er godt.
Jeg har maden klar, når de kommer.
Der er noget ved at vide, folk vil vende tilbage til ens sted.
-Rart. -Ja.
Og ingen har klaget over navnet?
Okay.
Folk vender af og til øjne af det, men jeg glemmer aldrig,
hvor det irriterede hende, til hun til sidst måtte grine,
og intet var bedre end den kvindes latter.
Ja.
For Hannah.
Hannah.
Har I hørt fra Henry for nylig?
-Jeg ringer af og til. -Merci.
Men vi har ikke talt med børnene i lang tid.
Men de vokser sig store
og kommer ud i verden.
Hvilket barn vil tale med gamle, ikke?
-Har du det godt? -Ja, fint.
Jeg besøger dem, når jeg kan.
De kom faktisk allesammen på ferie for et par måneder siden.
Over dammen på eventyrtur.
Henry, Miles, Flora.
Floras kæreste.
Har Flora en kæreste?
Hun er 12.
Hun er 17.
-Ja. -Hold da op.
Og komplet betaget.
Henry er rædselsslagen.
Var han ikke ædru, havde han drukket sig ihjel.
Er de lykkelige?
Ja.
Men det er interessant, hvordan de taler om Bly.
Har I talt om det?
Nej. Det er det interessante.
De kan ikke huske noget af det.
-Hvad? -Intet?
Nej.
Kun børnene. Henry kan stadig…
…huske alt.
Men jeg nævnte Hannah, og Flora spurgte, hvem jeg talte om.
-Sådan har det været i nogen tid. -Så…
…hvis de ikke husker Hannah, husker de ikke…
Har de bare glemt det hele?
De ved, at de boede på Bly, da de var børn.
De genkendte billedet af Hannah, men kun som hende, der boede hos dem.
Detaljerne, begivenhederne…
…al den frygt,
vi troede, ville sidde i dem resten af livet…
…er forsvundet.
Der er kun formen tilbage.
Bly var deres sommerhjem.
De boede der, da de var børn.
Tror du, Henry vil…
…sige det?
Ville du?
Alt tyder på, at de trives.
Jeg ville…
…lade det ligge.
Lad dem leve deres liv, som de bør, uden noget hængende over dem.
Det fortjener de.
Det gør vi alle.
Skal vi snakke?
Det betyder vist nej.
Kors!
Hvad sker der?
Er du okay?
-Hvad skete der? -Jeg så hende.
Hun er der.
Hvad så du?
Hende.
Jeg ser hende hele tiden.
Okay.
Ja.
Okay.
-Det er væk. -Er det væk?
-Er det? -Det er okay.
-Vi klarer den. Tro ikke det værste. -Jamie.
-Vi ved ikke, hvad det betyder. Vi… -Jamie.
Vi kan få så mange år sammen.
Dani.
Vi kan få så mange flere år.
Vi holder øje med det, så skal det nok gå.
Okay?
Det skal nok gå.
Jeg vasker op fra nu af.
Ja?
Du stinker til det.
Skat, kom her.
Det er okay.
Det skal nok gå.
Der var en skodkø, men jeg fik det.
Vi er nu i et registreret partnerskab.
Vi gifter os igen, når vi kan.
Det er vist nok for nu.
Dani.
Dani?
Dani.
Dani. Det er okay.
Det er okay.
Okay.
Kan du se hende?
Jeg ser kun dig.
-Undskyld. Alt det vand. Jeg vidste… -Det er okay.
Vand er let at tørre op.
Jeg er så træt, Jamie.
Det ved jeg.
Det er, som om jeg falmer for hver dag, der går, men jeg er her stadig, og…
Hør nu.
-Jeg forstår ikke hvorfor. -Du er her stadig.
Du er her.
Jeg kan se dig lige foran mig…
…og mærker, du rører mig…
…og hver dag…
…lever vi vores liv…
…det ved jeg godt…
…men jeg kan ikke mærke det helt.
Jeg er ikke bange for hende mere.
Jeg stirrer på hende, og…
…det bliver sværere og sværere at se mig.
Måske bør jeg acceptere det.
-Nej. -Bare acceptere det og gå min vej.
Nej.
Ikke endnu.
-Jamie… -Det er okay…
…hvis du intet føler…
…så føler jeg det for os begge.
Men ingen skal nogen steder hen.
Okay?
Du er her stadig.
Hvad, hvis…
…jeg sidder ved siden af dig…
…men faktisk er jeg hende?
Én dag ad gangen.
Au pairen vidste, tiden var inde.
Uhyret havde luret på hende, og til sidst sprang det frem.
Hun kunne ikke risikere det allervigtigste,
den vigtigste for hende.
Ikke en dag længere.
Således vendte gartneren tilbage til Bly en sidste gang.
Gartneren sagde de ord, hun hørte år tidligere.
Hun lagde al sin viljestyrke i dem.
Dig, mig, os.
Os.
"Tag mig med", græd hendes hjerte. "Tag mig, træk mig ned som de andre."
Men damen i søen var anderledes nu.
Damen i søen var også Dani.
Og Dani ville ikke.
Aldrig.
Faktisk blev ingen nogensinde taget igen.
Og ingen er blevet taget siden.
Resten af sine dage stirrede gartneren på spejlbilleder
i håb om at se hende.
Hendes egen dame i søen.
Hun lod dåren stå på klem om aftenen,
hvis hun nu kom tilbage.
Hun ventede på sin elskedes tilbagekomst.
Årene gik, og mens hun sov under vandet,
falmede au pairens minder.
Som Viola før hende, som børnene, ville hun også glemme sin fortid.
Hun ville glemme gartneren og deres liv sammen.
Detaljerne og begivenhederne forsvandt.
Der vil gå mere tid,
og vandet vil fjerne hendes fine linjer.
Hendes smukke, perfekte ansigt.
Men hun vil ikke være hul eller tom.
Og hun vil ikke trække andre ned.
Hun vil bare gå rundt på Bly
harmløs som en due
i alle sine dage.
Det eneste spor af den, hun var,
er i minderne hos den, der elskede hende højest.
Undskyld.
Jeg sagde jo,
at historien ikke var kort.
Du godeste.
Er det sandt?
Hvilken del?
Jeg mener…
…hvis jeg fløj til England og besøgte Bly Manor…
..kan jeg…
…måske se damen i søen?
Nej.
Hvis du fløj til England,
ville du nok ikke finde sådan et sted.
Men skulle du finde godset…
…ser du hende måske.
Men man ved aldrig, om hun er vågen eller sover.
Kors, er klokken så mange?
Stor dag i morgen.
Vi må hellere sove.
Godt. Skal vi?
Jeg bliver lige lidt.
Har du det godt?
Helt perfekt.
Jeg nyder bare ilden.
-Godt. Jeg elsker dig. -Elsker dig.
-Godnat. -Godnat.
Han er fjollet.
Men jeg elsker ham højest af alle.
Sådan, som det bør være.
Jeg nød historien.
Det glæder mig.
Men du startede vist forkert.
Virkelig?
Ja.
Du sagde en spøgelseshistorie.
-Det er det ikke. -Ikke?
Det er en romance.
Det går ud på ét.
Hvis du genfortæller den, så ændr starten for mig.
Har du noget på hjerte?
Nej.
Ikke rigtigt.
Jeg tænker bare…
…på den fjollede, skønne, skøre mand, jeg skal giftes med i morgen.
Jeg elsker ham.
Mere end jeg troede, jeg kunne elske nogen.
Og det vanvittige er, at han elsker mig lige så højt.
Vi var heldige.
Af og til, når jeg sidder ved siden af ham i den lette stilhed…
…man kun får med den rigtige,
som elsker en lige så højt, bliver jeg rædselsslagen for…
…at han vil…
…før jeg gør, og hvad skal jeg så gøre?
Hvordan skal jeg leve et liv, han ikke er i?
Undskyld.
Jeg ved ikke, hvad der sker.
Jeg er langt ude.
Nej, du er ej.
Jeg græder hele tiden uden grund.
I bør ikke tænke på at miste hinanden.
Lad det ikke overskygge jeres lykke lige nu.
Nyd den lette stilhed med ham.
Det er sjældent, det, I har.
Men når tiden kommer…
…om mange, mange år…
…bliver det hårdt, og det bliver ikke lettere.
Men…
…til sidst, efter nogen tid,
finder du små øjeblikke, små bidder af dit liv,
der minder dig om ham.
Og de vil være fjollede og dumme eller triste, og du græder i timevis.
Men de er stadig en del af ham.
Dem holder man tæt.
Det vil være, som om han er her
hos dig.
Selvom han er borte.
Nå, du har en stor dag i morgen.
En lykkelig dag med din fjollede, skønne, skøre mand.
Du bør sove.
Tak.
Jeg bør vist kramme dig.
Det er okay.
Du ved…
…det er sjovt.
Jeg tænkte, du opdigtede det ud fra navnet.
Hvilket navn?
Men jeg tænkte: "Det kan hun ikke vide."
Det er nok et sært sammentræf.
Mit mellemnavn er Flora.
Er det rigtigt?
Godnat.
Tekster af: Pia C. Hvid