A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Meg se mozdult.
Biztos vagy benne? Nem tetszik ez nekem.
Nekem sem.
Nem vitatkozunk, csak…
Nem értem, ez miért része a játéknak.
Senki se kéne vérezzen játék közben.
Látod?
Magához tért.
Elmerültél az előbb?
Hová mentél? Ha nem baj, hogy megkérdezem.
De miért nem?
Ő a barátunk.
- Ne! - Aggódik. Nézd!
Ne!
Nem is hall téged.
Biztos jobban érezné magát, ha ti mondanátok el neki.
Ne már! Meg van rémülve.
Mi a baj, Miles?
Ahogy mondtam,
ez nem helyes.
Tudod…
az élet kicsit trükkös ezen a téren.
Néha…
a jó helytelennek tűnik, a rossz pedig helyesnek.
De ez a különbség a gyerekek és felnőttek között.
Látjuk a teljes képet. De már te is látod.
Már tudom.
Mint a madár a suliban.
Tudod, az is helytelennek tűnt,
de hazajuttatott Florához, akinek szüksége volt rád.
Megtetted, azért, hogy Flora biztonságban legyen.
Ez nem ugyanaz.
Szent ég! Dehogy.
Elhallgattatni valakit egy kicsit sem hasonló a madárhoz.
De nem csináltál semmi rosszat, oké?
Egyikőtök sem.
- Semmi rosszat. - Megsérült.
Nem sérült meg. Ő csak…
megijedt.
Még nem tudja…
hogy nincs mitől félnie.
Kérlek, ne félj!
És ha segítenél neki elmerülni?
Valami szép helyre,
amíg kicsi jobban nem érzi magát.
Hová szeretnél menni?
Ha bármit választhatnál. A legjobb dolog, amire emlékszel.
Ez nem ilyen egyszerű, Flora.
Miért nem?
Még sosem próbálta az álomugrást, ugye?
Kell hozzá egy kis gyakorlás.
Emlékszel?
Nagyon okos.
Gyorsan beletanul.
Gyorsabban, mint én.
Ez más, Flora.
Nem egészen ugyanaz.
- Felbecsülhetetlen ékszerek. - Ez…
- Úgy értem… - Felbecsülhetetlen ékszerek.
Nem tűntek el, ellopták őket.
Ez…
- Nem tűntek el. - Úgy értem…
- Ellopták őket. - Én…
- Felbecsülhetetlen ékszerek. - Elsodródsz.
Becs, elsodródsz. Maradj velem!
Becs!
Semmi baj.
Semmi baj, srácok. Csak álomugrik egy kicsit.
Majd visszajön.
Most az a fontos…
hogy kitaláljuk,
mit kezdjünk a barátunkkal.
Nagy bajba sodorhat minket, nincs igazam?
Meg kell találnunk a módját…
hogy segítsünk neki, de közben…
elintézhetnénk, hogy ő is tudjon álomugrani.
Szerintetek nem lenne klassz, ha megtanulná?
Ne!
Nem mindig kényelmes,
és nem annyira szeretem,
amikor váratlanul történik,
de máskor viszont egyszerűen nagyszerű.
Tetszeni fog.
De…
mindenkinek más a kulcsa, ugye?
Hannah áll az ajtó előtt.
Oké, Miles, ismételd el pontosan azt, amit mondok!
Tessék?
- Ha újra kopog, akkor te… - Kopog?
Beszélned kell vele, de ne nyisd ki az ajtót,
és mondd neki azt, amit mondok!
Nem hallom.
Mármint a kopogást.
Ne!
Álomugrani fog.
Mit csináljunk?
Sosem tudjuk, mikor jöttök vissza.
Ne!
Ezt mondod nekem.
Ennyi idő után csak ezt vagy képes mondani.
És nézd meg ezt!
Nézz magadra!
És nézd meg ezt!
Kiengedtek?
Igen.
Most mennyi időre?
Örökre.
Gondolom, szerintük meggyógyultam.
Azt mondták, meggyógyultam, és elmehetek.
Eleve nem volt súlyos a helyzet,
és most itt vagyunk.
Mit szeretnél, anya?
Csak egy kis segítséget.
Próbálok új életet kezdeni.
Nehéz.
És az orvosok
nem adnak semmit.
Még egy igazolást sem.
Ami bizonyítaná, hogy jól vagy.
Petie, félek.
Ha nem lesz hol laknom,
ha nem tudok munkát szerezni…
nem marad sok választásom.
És hova menjek, ha nem az apádhoz?
Ő küldött, ugye?
Megölne téged, ha tudna.
Azért, amit vele tettél.
Amit vele tettem?
Folyton ezt mondja.
Amit vele tettem?
Mondom, hogy nem akarok apádhoz menekülni.
- Azután, amit tett? - Vagy utcára kerülni. Hová menjek?
Begyakoroltátok ezt együtt, ugye?
Hová mehetnék?
Apádhoz?
Az utcára?
A főnöködhöz?
Meg akarsz zsarolni?
Lord Henry Wingrave, gondolom.
Elképesztő, milyen sokra vitted.
Felhergelt téged,
és most megzsarolsz.
Gondolom, a főnököd nem tud a fiatalkori priuszodról.
Titkosították, ugye?
Milyen furcsa, hogy nem tud róla.
Nincs pénzem, anya.
- Nem vagy gazdag ember, Petie? - Nem.
Csak magadat kell eltartanod, nem?
Bocsáss meg, ha félreértem!
Felbecsülhetetlen ékszerek. Nem tűntek el, ellopták őket.
Elnézést, az eltűnt és ellopott számomra ugyanazt jelenti.
De attól tartok, a lopott ékszerek a legkisebb gond.
Ezt hogy érti?
Mr. Wingrave részletes jelentést kért tőlünk,
és úgy tűnik, Mr. Quint nem kispályás tolvaj volt,
és feltételezem, sikkasztott is.
Hát persze.
Beszélt erről neked, Rebecca?
- Tett bármilyen utalást? - Megbízott önben?
Nos…
mi ketten…
- Úgy értem, én… - Értem.
Beszélt erről?
Én…
Rebecca, kérlek, ha tudsz bármit is, el kell mondanod a biztos úrnak!
Nem, ő…
Azt mondta…
Említette, hogy van egy kis pénze.
Csak egy kis pénz?
Negyedmillió font?
- Tessék? - Nem.
Azt kérte, csomagoljak össze.
- Csomagoljon össze? - Igen.
Hogy együtt Amerikába menjünk.
Remekül hangzik.
Annyit mondott, hogy van egy terve, és együtt élnénk az Államokban.
- És nem furcsállta? - Nem tudtam…
- Egy komornyik béréből? - Nem komornyik.
Nem volt gyanús?
Nem.
Csak most, hogy így mondja.
Biztos nem említette, honnan szerezte a pénzt?
- Nem. - Nem, nem biztos?
- Vagy nem mondta? - Nem mondta.
Még a barátnőjének sem?
Csak csomagoljon össze. Semmi egyebet nem mondott?
Nem tudok többet.
Azt hinném, többet mondana a barátnőjének, ha fontos számára.
- Ő nem… - Ha szereti,
- jobban beavatná. - Ő sosem…
- Talán mégsem, hiszen itt hagyta. - Nem, ő nem lépne le!
Igazad van.
Miles, ágyban kéne lenned.
Nem tudtam aludni. Én nem…
Úgy érzem, talán soha többé nem tudok.
Hallottam, mit mondott a rendőr, mielőtt elment.
Florával hallgatóztunk.
Nincs miért aggódnod, oké? Feküdj vissza!
Igazad van.
Nem lépett le.
Mondtuk Hannah-nak és a rendőrnek, de nem hitték el nekünk.
Mit nem hittek el?
A szörnyet.
A szörnyet, aki bántotta. Szörnyű volt, és azt hittük…
De még mindig itt van, szóval igazából minden rendben.
Kérte, hogy mondjam meg neked, hogy ne aggódj.
Szóval ne aggódj!
Még itt van.
Miles?
Miles!
Miért nem robotgéppel csinálod? Sokkal könnyebb lenne.
Robotgéppel? Amatőrnek nézel?
Tönkretenné a gluténmolekulákat, édesem.
Valóban?
Csak a gluténmolekulákat ne!
A sütés pusztán kémia.
Akárcsak a felmosás.
Egy rész fehérítő, két rész víz, és sok felmosófolyadék,
hogy citromillatú legyen.
Komolyan, tedd a robotgépbe!
Mi az?
Tészta.
Nyers tészta?
Remek, éhen halok.
Egy zsenit nem lehet sürgetni, Jamie.
A robotgép tönkretenné a gluténmolekulákat.
Isten őrizz, nehogy ne legyenek makulátlanok a gluténmolekulák.
Látom, Owen megint a „főzés fizikája” órát tart.
Ó, igen, remek előadás.
Ez kémia.
- Tagadhatatlan. - Tessék?
Szia, Rebecca!
Az ebéd ma késni fog a gluténatomok miatt.
Szólok a gyerekeknek.
Nem iszol velünk egy teát?
A kanna még meleg.
A gyerekek elvannak 15 percig egyedül.
Nem vagyok szomjas.
Inkább szívok egy kis friss levegőt. Ma elég meleg van, nem?
Hogy vagy, csajszi?
Kárörvendeni jöttél, Jamie?
Elmondani, hogy igazad volt.
Szar alak, és mint kiderült, tolvaj is.
Erről van szó, ugye?
Nem róla akarok beszélni.
Valakinek szólnia kell, hogy ez egy jó lehetőség számodra.
Olyan lehetőség, amire már régóta vársz.
És végre itt van, de a búslakodás miatt észre sem veszed.
Gondoltam, szólok.
Szeretném, ha valaki értem is megtenné.
Miről beszélsz?
Beszélj a fantom főnökünkkel!
Szerezd meg a gyakornoki helyet!
Ez a sok dráma.
Quint. Hogy belerángatott téged.
Jóváteheti számodra, most azonnal.
Visszaállíthat az ügyvédi pályára.
Segíthet elérni a célodat, amit még Peter Quint előtt tűztél ki.
Nos, ez…
Sajnálom, hogy ennyire fáj.
Nem érdemled meg.
És nagyon sajnálom.
És ha van bármi, amivel segíthetek,
csak szólj!
Örömmel megtenném.
Köszönöm.
Becs!
Mi a…
- Hol a fenében voltál? - Halkabban, kérlek!
Azt mondtad, csomagoljak, és visszajössz.
- Meg fogják hallani. - Remek!
Hallják meg! Hívják a rendőrséget, hiszen loptál.
- Tudom. Én… - Loptál tőlük.
Egek! Azt mondtam, veled mennék, és bűntársat csináltál belőlem.
Bűnözővé változtattál volna,
úgy, hogy észre sem veszem.
- Nem így van. - Elmentél.
- Nem. - Üzenetet se hagytál.
- Sose… - Sose mi?
Sose szerettél.
- Sose mondtad el az igazat. - Sose hagytalak el.
Itt voltam,
egész idő alatt,
de nem tudtam…
Eleinte nem láttál engem.
Meg kellett találnom a módját…
Hogy láthass.
Ennél jobb magyarázatra lesz szükség.
- Sokkal jobbra. - Becs, ne gyere…
- Mi az? Félsz, hogy megütlek? - Nem.
Szerinted nem érdemled meg?
- Szerintem igen. - Figyelj ide!
Csak egy kicsit.
Sosem hagytalak el, Becs.
És sose foglak.
Nem mentem volna el nélküled, és most nem fogok. Ezért vagyok itt.
Sajnálom.
Sajnálom, hogy külön váltunk,
bármeddig is tartott…
Azt sem tudom, meddig tartott…
Mit jelentsen ez?
Ez fel fog zaklatni.
Felzaklatni?
Ez enyhe kifejezés arra, amit érzek.
Kérlek, csak…
nyújtsd ki a kezed!
Tessék?
Miért?
Csak nyújtsd ki a kezed!
És kérlek…
kérlek, gondolj arra…
mi az az egy dolog…
az egyetlen…
ami távol tarthatna tőled.
Én…
Elmehetünk, Miss Jessel?
Miss Jessel?
Rebecca?
Még mindig itt vagy?
Jól vagy?
Igen, gondolom.
- A gyerekek alszanak. - Tudom.
Aggódom érted, drágám.
Jól vagyok.
A törtek, mi?
Ó, igen.
Kislánykoromban utáltam őket.
Flora…
Neki nagyon jól megy.
Tudod…
egy barátom mondott egyszer valamit a törtekről…
és egy szakítás gyászolásáról.
A matematikájáról. Mennyi idő alatt lehet meggyászolni.
Értem, és mit mondott?
A kapcsolat időtartamának fele.
Fele?
Túljutni rajta.
Fele annyi idő, mint ameddig tartott, ami jelen esetben nem olyan sok, ugye?
Nem mindennek van felezési ideje,
nem igaz?
De, abszolút.
Peter!
Peter?
Istenem! Alig bírtam megállni, hogy ne jöjjek fel ide.
Kínzás tudni, hogy itt vagy fent, míg én lent.
Tudom.
Láttalak a tanteremben.
A gyerekek miatt nem kockáztattam.
Gondolkodtam.
Mi lenne…
Ha mégis megtennénk?
Micsodát?
Elmennénk Amerikába.
Tudom, de… megcsinálhatnánk.
Nem bánom, ha egy magában beszélő, dilis boszorkának néznek,
de legalább együtt lennénk.
Nem tudom elhagyni Blyt.
Nem jutok túl a felhajtó végénél.
Mindegy, hogy sétálok vagy futok, amint elérem…
Ahogy elérem a birtok szélét,
visszakerülök ide.
Be a házba. Pont oda, ahol…
Elmondod végre?
Hogyan történt?
Nem.
Itt vagy előttem.
Itt vagy, és nem tudlak megérinteni.
Nem érzem az illatod, az érintésed. Ez nem fair!
Kurvára nem fair!
- Itt vagy, hallak, és… - Kérlek, maradj…
Csendben, Becs!
Becs?
- Kérlek! - Peter?
- Mi a fene? - Mi van?
Hol voltam? Mi történt?
Nem tudom.
Mi a fene?
Mi ez? Hallod ezt?
Én…
Hirtelen máshol voltam.
Mi ez a kopogás?
Mit tettél velem?
Mi ez?
Jaj, ne!
Ennyit mondasz nekem?
Megint itt vagy.
És nézd meg ezt!
Nézz magadra!
- Nézd meg ezt! - Nem, elég!
Elég!
Vissza!
Vissza kell mennem.
Hol bujkáltál?
Bujkáltam?
Jobb bőrben vagy. Beszéltél Henryvel?
Henry?
Hogy Londonban dolgozz neki, ahogy beszéltük.
Hogy felejthettem el? Hát persze.
Felhívtam.
Azt hittem, személyesen akarod vázolni neki.
Meggondoltam magam.
- És? - És mi?
Mit mondott?
Csak annyit…
hogy megfontolja.
Megfontolja?
Tényleg?
Rohadék! Tartozik neked ezzel.
Jól vagy?
Igen.
Nem működött.
Nem.
Megpróbálhatom?
Peter nem jött vissza érte.
Otthagyta őt Bly határánál.
Miles, hagyd abba!
A határon, amin együtt nem tudtak átkelni.
Miss Jessel!
Miles, elég!
És habár nem örült az elmerüléssel kieső időnek,
legalább ott volt társasága.
Peterrel lehetett.
Peter?
Peter!
Becs!
Hol a fenében voltál?
- Majdnem egy hét eltelt. - Sajnálom, én…
Közben tanultam, és…
felderítettem.
Mi? Hol?
Itt, Blyban.
Láttam dolgokat. Én…
Bízol bennem?
Bíznod kell bennem, mert van egy tervem.
Egy terv, amivel újra együtt lehetünk.
Megérinthetjük és megcsókolhatjuk egymást.
Szóval…
ezek a kis… fennakadások, mikor beléd költözök…
Nem igazán szeretem, mikor átlöksz egy emlékbe.
Tudom, én sem. Te mindig ugyanoda…
- Nem szándékos. - Tudom.
Épp erről van szó…
Ez átmeneti.
Csak egy villanás.
És ha van más módja is?
Amivel…
valóban együtt lehetnénk.
Teljesen együtt.
Hogyan?
Épp ez a lényeg.
Olyanok, mint azok az alkalmak…
a kis villanások, de ha működik, akkor…
örökké tarthat.
Mi ketten együtt…
osztoznánk egy életen.
Nem értem, hogyan?
Nos, egyszerű.
Sokkal egyszerűbb, mint gondolod, de…
Igazából rajtad múlik.
Tőled függ.
Ezért van az… hogy a villanások nem tartanak ki.
Ezért lökődöm ki folyton, mert…
Mert nem te hívsz be magadba.
El kell döntened, hogy örökké fog tartani.
Végleges.
Én…
Egyáltalán hogyan…
- Mit… - Nem tudom, én…
Nem pontosan tudom, de…
De azt hiszem, csak…
Azt hiszem, csak te…
és én…
Csak mi ketten.
Csak te.
És én.
Vigyázol rám, ugye?
Persze.
És együtt leszünk?
Mindent megosztunk. Egyenlően.
Megígérem.
Szeretlek, Peter.
Szeretlek, Becs.
Csak te.
És én.
Mi ketten.
Jól vagy?
Igen, csak…
Hadd mutassam meg, milyen gyönyörű vagy!
- Megnézhetem? - Nem.
Ne már!
Gyere ide! Fordulj meg!
Én…
Megint elmerültem, ugye?
- Igen. - Én…
Azt hittem, együtt leszünk.
Együtt vagyunk.
Peter!
Azt ígérte, egyenlők lesznek.
De Rebecca biztonságban volt, elmerülve egy közös emlékben,
ahol együtt lehettek.
És Peter itt volt, egyedül.
És túl sok időt töltött már egyedül.
Mi ketten, Becs.
Ne!
Szia, Flora!
Mit keresel…
A picsába!
Oké.
Semmi baj.
Minden rendben.
Ez kié?
Henry azt mondta, a tiéd, ha szeretnéd.
Kicsit győzködni kellett. Meggyőző tudok lenni, ha kell.
Tényleg meggyőző tudsz lenni.
Az ilyen szőrmét…
érezned kell a bőrödön.
Muszáj.
Egyszer az életben.
Páratlan érzés.
Nem.
Ne ezt, kérlek!
Hadd mutassam meg, milyen gyönyörű vagy!
Jaj, ne!
Kérlek, ne! Ne ezt az emléket!
Ez nem emlék, Becs.
Azt hittem, ez boldoggá tenne.
De emlék volt.
Folyton újra elmerülök.
Tudom.
Mert elbújtál.
Te…
Elbújtál előlem a tó után…
Elbújtál, én meg folyton itt kötök ki.
Hadd mutassam meg, milyen gyönyörű vagy!
Mert elmentél.
Olyan gyönyörű!
Elmentél.
Miután a víz beáradt a tüdőmbe…
- elmentél. - Olyan gyönyörű!
Egyedül kellett végigcsinálnom.
Nem ezt ígérted.
Nem ebben egyeztünk meg.
Én nem…
Nem egyeztem bele.
- Gyönyörű. - Én…
Gyönyörű.
Muszáj volt.
Mi van?
Nagyon sajnálom.
De muszáj volt, hogy…
Hogy együtt lehessünk.
Aljas szemétláda!
Kurvára hazudtál!
Te hazug disznó!
- Muszáj volt! - Nem!
Sajnálom, de muszáj volt.
- És neked is hazudnod kell. - Hogy merészeled?
Meg fogod érteni.
Amikor…
Amikor találkozol a többiekkel.
Ha megtudod, mi történik itt velünk.
Kérlek!
Most már tudom, hogy van kiút.
Bebizonyítottad. Bebizonyítottuk. Hogy van ebből…
Hogyan?
- Kérlek, ne most! - Hogyan?
Ne most!
Hogyan? Hogy jutok ki?
Megmutatom. Én…
A francba! Én most éppen…
Ne!
És nézd meg ezt!
Nézz magadra!
Megint végig kell csinálnunk?
Épp valami fontos dologgal voltam elfoglalva.
Azt kétlem.
Tudod, a többiek…
Úgy tűnik, csomó helyen járnak.
Becs, a gyerekek.
Szívmelengető emlékek között ugrálnak,
a legszebb pillanatokban.
Én meg mindig itt kötök ki.
Ez olyan szörnyű?
Pokoli.
Mintha a pokolban lennék.
Hát hol máshol lenne a helyed?
Először azt hittem…
ez nem olyan rossz. Mármint…
lehetne rosszabb is.
Lehetnék otthon is,
apával.
Elmerülhettem volna egy olyan éjszakában.
Aztán rájöttem, ez miért rosszabb még annál is.
Miért ilyen pokoli.
Mert akkoriban gyerek voltam.
Nem értettem, mi történik velem.
Nem tudtam, mit jelent, és…
Te ott voltál.
Ott voltál, és azt mondtad, rendben van.
Hogy amit csinált…
az rendben van.
Azt mondtad, bután viselkedem.
Ezt mondtad.
De ártatlan voltam, nem?
Még nem tudhattam.
De most, itt…
Már tudom, nem igaz?
Most, ahogy megjelentél a kibaszott ajtóban…
Eszembe jutott az összes gyerek, aki nálunk aludt.
És hogy tudtad jól, mi történik,
és nem állítottad meg.
Miért nem állítottad meg?
Megölne, ha tudná, hogy hol vagy.
Te öltél meg, anya.
Megöltél azzal, hogy ezt kérted tőlem.
Megtettem, amit akartál.
És belehaltam.
Remélem, tudod,
éjszakánként,
hogy megölted a saját fiadat.
Drágám, azt sem tudom, hogy halott vagy.
De én…
éppen valami…
fontos dologgal voltam elfoglalva.
Köszönöm.
Flora, siess!
Gyorsan!
Gyerünk, kérlek!
- Elég! - Kérlek!
Azonnal hagyd…
Abba!
Elég, Flora!
- Nem. - Itt kell maradnia.
Sajnálom!
- Flora! - Sajnálom.
Tényleg?
Amint eltűnök, rögtön kihasználod a kölyköket.
- Visszaélsz vele… - Hogy jólelkűek!
Szégyelld magad!
Nem figyelmeztettél!
- Sajnálom, muszáj volt. - Nem szeretem, ha nem szólsz.
Tudom. Sajnálom, oké?
Sajnálom, nem akartam. Többé nem fordul elő, oké?
Megígérem.
Megmagyarázom, de nem…
Peter?
Meddig voltam…
Visszajöttél.
Jól vagy?
Visszajöttél.
Sajnálom.
Nyugalom, semmi baj. Én is elsodródtam.
De visszatértünk.
Itt vagyunk.
Mindjárt végzünk.
Be kell fejeznünk.
- De még túl korai. - Nem, jó lesz így.
Jó lesz.
Még egy kicsit…
Adnunk kéne nekik egy kis időt.
Kifutunk az időből.
Elviszi őket. Kifutunk az időből.
Miről beszéltek?
Hát…
arról, amiről már sokat meséltünk nektek.
A különleges dologról…
az utolsó dolog, amit kérünk tőletek.
Az örök otthon.
Így van.
Az örök otthon.
Itt az idő?
Igen.
De miért nem maradhat így minden?
Azok a kis fennakadások nem vészesek.
Tudom, de…
Miss Jessel és én…
kicsit többre van szükségünk tőletek.
Erről már beszéltünk, emlékeztek?
A különleges ajándék, amivel Miss Jessel és én…
A barátaitok lehetünk.
A legjobb barátaitok, örökké.
És ez megment minket.
Megment minket a…
tudjátok, mitől.
De azt mondtad…
Tudom, mit mondtam, Miles.
De muszáj most végigcsinálnunk, oké?
Muszáj!
Peter!
Talán megvárhatnánk, amíg…
Amíg micsoda, Becs?
Amíg elhalványulunk?
Amíg mi is…
így nézünk ki?
Mert ez fog történni, Becs. Ez fog történni velünk, Miles és Flora.
Ugye nem akarjátok ezt?
- Miss Jesselnek? És nekem? - Nem, persze, hogy nem.
Mert ez történik mindenkivel, aki itt hal meg, Blyban.
Semmi baj.
Kivéve, ha segítetek.
Ti…
Megmenthettek minket.
Segítetek nekünk kitörni innen a játékkal, amiről már annyit beszéltünk.
A szökés?
Így van, a szökés.
Még mindig nem tudom, hogy jó ötlet-e.
Miss Jessel!
Szerinted ez biztosan jó ötlet?
Flora, én…
Tudom, hogy ijesztő, de…
kifutunk az időből.
Ezért, Miles, segítened kell nekem,
neked pedig Miss Jesselnek, Flora.
Nem igaz?
Könnyű lesz.
Annyi az egész…
hogy jó erősen kell gondolnotok rá.
Saját magatokra,
aztán rám,
aztán ránk.
Gondoljatok ránk, amilyen erősen csak tudtok!
És nincs miért aggódnotok.
Hiszen csak elmerültök majd. Az örök otthonban, ahogy mondtuk.
- Anyával és apával? - Így van.
A szerető szüleitekkel.
Megígéred?
Hogy amikor elmerülünk, végig anyával és apával leszünk.
Így van.
Anyával és apával leszünk,
és ők nem fognak elhalványulni, ugye?
Nem, ők nem fognak.
Mert máshol haltak meg.
Megmarad az arcuk, ahogy a tiétek is.
És boldogok lesztek.
És egyszerűen mindenki csak…
Megígéred?
Megígérjük.
Most mindketten gondoljatok, amilyen erősen csak tudtok…
Flora!
Nézz rá Miss Jesselre, Miles, te nézz rám, és gondoljatok ránk.
És Miss Clayton?
- Mi lesz vele? - Semmi rossz.
Semmi rossz, ígérem.
Látod, Miss Clayton? Nincs miért aggódnod.
Az örök otthonba megyek anyával,
és az egész egyszerűen nagyszerű lesz.
Ne!
Igen, így van.
- Nézz rá Miss Jesselre! - Ne!
Én még mindig nem…
Nincs több fájdalom.
Nincs több szomorúság, soha többé.
Nincs több iskola, többé nem csúfolnak.
Megszabadítalak ezektől.
Mindentől.
Soha többé nem érhet semmilyen szomorúság.
Ott lesz veled anya és apa.
Biztonságban leszel.
Két emberrel, akik nagyon szeretnek téged.
Nagyon.
Te vagy a legszerencsésebb ember a világon.
A leggazdagabb ember.
Bárcsak…
Bárcsak ilyen gazdag lehetnék!
Szánj meg engem!
Gyerünk, légy jó fiú!
Ne!
Csak te.
És én.
Mi ketten.
Ne!
- Ne! - Mi ketten.
Ne!
Becs!
Becs, te vagy az?
Istenem! Szörnyen furcsa, nem?
Nagyon furcsa.
Mi csak…
Érzed őt?
Igen, egy kicsit.
Miles már csak…
Itt motoszkál bent.
Valahol mélyen.
Dani! Gyerekek!
Őt el kell tennünk láb alól.
Becs, rád bízhatom, hogy elintézd?
Nem értem, miért kell.
Mert tudja.
Semmi baj.
Hallgattasd el, és én majd elintézem.
Flora! Miles!
- Ne! - Megyek!
Mindjárt jövök. Várj meg itt!
Miles!
Hát itt vagy! Hol vannak a többiek?
Hannah, te gyönyörű teremtés.
Van egy meglepetésem.
Velem jönnél?
Rendben, de hová megyünk?
Megmutatom.
Gyere!
Szóval hová megyünk?
Tudod.
Azon tűnődtem, vajon mitől vagy különleges.
Az ember először meg van zavarodva, de te…
Tényleg megnehezítetted, ugye?
Itt sétálgatsz minden nap.
Takarítasz és új ruhákat álmodsz meg.
Mintha semmi sem történt volna.
Azt hittem, csak makacs vagy, de ennél többről van szó, igaz?
Megkérdeztem a többieket. Azt mondták, időbe telik.
Mindenki a saját ütemében halad, de te…
Te csak tovább álmodtál.
Aztán megfejtettem.
Rájöttem, kire emlékeztetsz.
Miről beszélsz?
Mindjárt ott vagyunk. Majd meglátod.
Egy rajzfilm ugrott be, amit kiskoromban néztem.
- Hát… - A Kengyelfutó gyalogkakukk.
Nem akarlak kiábrándítani, de még mindig kicsi vagy.
Emlékszel a prérifarkasra? Folyton ugyanaz történt.
Lerohant egy szikláról.
Egyenesen a mélybe.
És csak ment tovább.
Ez vagy te. Erre emlékeztetsz, Hannah.
Lerohantál a szikláról,
és mégis mész tovább.
Folytatod.
Takarítod a házat,
új ruhákat és fülbevalókat álmodsz magadnak, meg mindent.
- Te meg miről hablatyolsz? - De a helyzet az…
hogy amikor a prérifarkas lenézett…
leesett.
Csak amikor lenézett.
Csak le kell nézned, Hannah.
És vége lesz a színjátéknak.
Zuhanj bele abba az álomba, amibe szeretnél,
amíg az arcod szétmállik, mint egy elfeledett emlék.
Ne butáskodj! Gyere!
- Menjünk be! - Nem.
Rohadtul meguntam nézni, ahogy fel-alá parádézol itt.
Nem. Ideje, hogy valaki megmutassa, hol a helyed.
Le kell nézned!
Nem.
Ez jó lehetőség a képességeim fejlesztésére.
Párizsban sous-chefként csak zöldségeket szeleteltem.
Itt mindent én állítanék össze.
Rengeteget tanulhatnék.
Két gyerekre kell majd főznie.
Nem tudom, ilyen tapasztalatra vágyik-e.
Miles hétéves, és szörnyen válogatós.
Flora ötéves, és egy tünemény, de…
Miles eltűnt.
És talán Flora is.
És én nem tehetek semmit, mert…
Mert halott vagyok.
Istenem!
Milyen voltam?
Nagyon ügyes voltál.
Megkért, hogy színleljek.
Peter már nem látta őt.
Mondta, hogy mit mondjak.
Oldozd el, Flora, gyorsan!
Még mindig nem értem.
Azt hittem, játszunk.
- És hogy segítenem kell neked. - Nem, Flora.
Ennyi segítség soha senkinek sem kellhet.
Senkitől az ég világon.
Miles?
Túl késő.
De Florát még megmentheted.
Vidd el innen!
Vidd a lehető legmesszebb ettől a háztól!
Gyerünk! Gyorsan!
Köszönöm.
És Miles?
Semmi baj. El kell tűnnünk innen.
- Hová megyünk? - Nem tudom, bárhová.
Nem! Nem tetszik ez a játék!
- Nem megyek el! - Flora!
És nem kényszeríthetsz!
Miles!
- Mennünk kell! - Hol vagy?
A feliratot fordította: Kiss Orsolya