ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
Pošta je stigla.
-Hvala. -Nema na čemu.
Lord Wingrave uvelike je preferirao svoj ured naspram londonskoga stana.
Zatvorio se ondje, radeći danima i noćima,
u svojoj noćnoj rutini,
dok ga ona nije zarobila,
a u njemu više nije bilo mjesta ni za što drugo.
Dok nije osjetio da je sad sasvim svoj.
Bilo to dobro ili loše.
-Gđica Clayton je zvala. -I?
Samo je javila kako su djeca.
Kako su?
Kaže da su dobro, ali da je malo zabrinuta
i rado će vam pojasniti ako želite zakazati poziv.
Kaže da postoji nešto…
ništa zabrinjavajuće, ali…
nešto što biste htjeli znati.
Nema potrebe.
Drago mi je da su djeca dobro.
Jasno.
Ugodan vikend.
Hvala.
Večeras pijemo skoč ili bourbon?
Može skoč.
Charlotte!
Prekasno?
-Stigao si. -Stigao sam?
-Blizu je, ali nije još. -Hvala Bogu!
-Charlotte, stigao sam! -Iskreno, svejedno joj je.
Uranila je.
Jako je uranila.
Događa se, zar ne?
Ne bih ni otišao da sam znao.
Stigao si. Dobro je.
Ne bih propustio rođenje kćeri.
Nikad.
-Što je s bolnicom? -Bilo je brže pozvati liječnika.
Trebala bi u bolnicu.
Bolnica je udaljena dva sata, a liječnik 40 minuta.
-Miles? -Dobro je. Spava.
Dobro.
Evo me, draga.
Evo moje drage. Mojih djevojaka.
Kako su moje djevojke?
Obično te ne viđamo ovako rano ujutro.
Pa… Da, znala sam…
Znam da četvrtkom krećeš rano
pa sam ti donijela kavu.
Vi Ameri i vaša kava.
Možda ti se svidi.
-Uzdravlje. -Uzdravlje!
Ni kava mi nije jača strana.
Kako ide?
Dobro.
Da…
Djeca su čudna u zadnje vrijeme.
Sve je pomalo čudno.
I nema Owena.
Nema tebe.
Sve manje vidim Hannu.
Valjda samo ode.
Sama.
Ponekad se okrenem, a ona nestane.
Ljudi ponekad žele biti nasamo.
Probudila si se zbog ovoga?
Ne.
Čekala si da se vratim.
Znala sam da se vraćaš danas, ali…
Ne, nemam poseban razlog.
Jesu li djeca budna?
Ne, spavaju.
Dakle, sunce te probudilo.
I vrzmala si se po kuhinji, sama pripremajući užasnu kavu,
samo da bi me bez razloga došla pozdraviti u šest ujutro.
Poppins, namigušo.
Dobro.
Ne sviđa mi se kako smo se rastale.
Kako smo se rastale?
Pogrešno.
I želim se napokon ponijeti kako treba.
Pa sam mislila početi s kavom.
Jesi li sigurna?
Svaki put kad pomislim da jesi,
imaš iritantnu naviku ustuknuti kao kad se uplašiš kukca.
Možda je tako bolje. Sviđaš mi se.
Ali mi se sviđa i moj trenutačni život. Ugodan i dosadan.
Da, ne bih to htjela poremetiti.
Ne smijemo dirati našu dosadu.
Nije li tako?
U Blyu postoji gostionica, zar ne?
Da.
Jesi li za piće?
Izvan kuće.
Daleko od svega ovoga.
I to bi moglo biti dosadno.
Bolno dosadno.
Hannah može paziti na djecu jednu večer.
A ti i ja
otići ćemo na dosadno piće
u dosadnu gostionicu
i vidjeti kamo će nas to odvesti.
Znaš da živim iznad te gostionice?
Rekla sam ti to, nisam li?
Imam stančić točno iznad dosadne gostionice.
Flora?
Flora!
Hej!
Što radiš?
Ne osjećam se dobro.
Koliko si već vani?
Tek sam se probudila.
Ne znam.
Zdravo.
Milese?
Jesi li to ti?
Čekaj!
Tko si ti?
Jesi li me čuo?
Ja sam Flora.
Mama!
Što je?
Neki dječak je u mojoj sobi.
Milese!
-Zaboga. -Nije Miles.
Nije. Nego…
Ujače Henry?
Bok, Flora.
Što radite ovdje?
Nisam se vraćao u grad sinoć.
-Ujak Henry je prespavao. -U sobi za goste.
Samo sam je došao pozdraviti.
Da.
Čuo sam da je netko u tvojoj sobi.
Dođite vidjeti! Brzo!
Vidiš? Nema nikoga.
Sad nema, no bio je tu.
Definitivno je bio.
Prestani govoriti da nije.
Dobro. Bio je tu.
Dječak, kažeš?
Malen. Kao ja.
Nitko nije malen kao ti.
Ako dječak stvarno postoji,
a ti ga jedina vidiš, možda ti želi biti prijatelj.
Ne. Nešto nije u redu s njim.
Lice mu nije dovršeno.
O, ne.
Nema ni usta.
Onda će te sigurno znati slušati.
A to je najvažnija osobina kod prijatelja.
Tako je.
Ako čuje, možda bi volio čuti neke tvoje priče.
Kako mi može biti prijatelj ako mi ne može reći svoje ime?
Možda mu možeš nadjenuti ime.
Možeš smisliti čitavu njegovu priču.
I ja sam imao prijatelja u tvojim godinama.
Štoviše, u istoj ovoj kući.
Bio je vojnik.
Jako sam ga se bojao dok mu nisam smislio priču.
Je li bio sretan s pričom?
Jest.
Onda bih mogla i ja.
Smisliti mu priču.
To je moja slatkica!
Kad se tata vraća iz Škotske?
Uskoro, ljubavi.
Ovo je čudno.
Je li?
Mislim…
zato što…
pretpostavljam da sam prestara.
Zar ne?
Da, mislim da je to.
Osjećam da bih trebala biti manja.
Zapravo bi trebala imati pet godina. Imala si pet godina kad se ovo desilo.
Zašto onda nemam pet godina?
Nemam pet godina, već osam.
Zašto sam krive dobi?
Znaš zašto, zar ne?
Zato što je ovo sjećanje.
Tako je.
Opet sam se izgubila u sjećanju.
Jesi.
To se događa sve češće, zar ne?
Da.
Stalno završavam u ovom ili onom sjećanju,
a kad to počinjem shvaćati,
završi čim…
Probudi se.
Hej.
Samo si…
Samo si zadrijemala.
Samo si…
Što se dogodilo?
Ne znam.
Ispričavam se.
Malo sam se pogubila.
U redu je.
Samo provjeravamo jesi li dobro.
Što ste radile?
Razgovarale.
Razgovarale smo o šetnji.
Tvojoj sinoćnjoj šetnji.
I…
Samo si…
Izgledalo je kao da si se onesvijestila.
No jesi li sad dobro?
Jako sam umorna.
Htjela bih zaspati.
Ali utonuti u san,
a ne sjećanje.
Ovaj put želim sanjati.
Dobro.
Gđica Clayton kaže da Flora mjesečari.
Ali je dobro?
Nisam sigurna.
Ako je dobro, to bi bilo sve.
Ako nije?
Ako nije, zašto ne zove prokletog liječnika?
Da, gospodine.
Florina rezidencija.
Bok, Flora.
Ujak Henry je.
Bok.
Kako si, dušo?
Je li tvoja majka…
Što s mamom?
Ovaj… Htio sam pitati
jesi li opet viđala onoga dječaka?
Ne. Nisam još.
Nema veze.
Smišljaš li priču za njega?
Pokušavam.
No tata kaže da je nekakav plod.
Molim?
Kaže da je plod nečega i to je sve.
Plod moje mašte. Tako on kaže.
Reci tati da čak i plodovi trebaju priču.
Recite mu sami.
Tata, ujak Henry je na telefonu!
Što?
Pričekajte.
Kaže da i plodovi trebaju priče.
Hvala, dušo.
Što je ovo?
Bok. Vratio si se.
Jesam. Samo nakratko.
Sinoć sam došao zadnjim letom iz Glasgowa.
Odlučio sam u zadnji čas, ali ne brini za slučaj, sutra se vraćam.
Bravo.
Siguran sam da su djeca oduševljena što te vide.
Kako si znao?
Što to?
Da sam se vratio.
Ili si… Zašto zoveš?
Trebao sam te. Ja…
Nisam te mogao dobiti u Glasgowu, pa…
Pomislio sam da bi Charlotte znala ako si promijenio hotel.
Ne, i dalje sam u…
Uglavnom, našao si me. Što je?
Pa…
Došao sam do odgovora na svoje pitanje
dok smo razgovarali.
Riješio sam nedoumicu.
Bravo.
Da.
Sretan put.
Jebemti!
Ne znam od koga se ti skrivaš.
Možeš ući.
Dakle…
večeras smo odabrali skoč i bourbon.
I to '62. godište.
Siguran si da si i dalje to možemo priuštiti?
Nakon što te Peter opelješio.
Nije me opelješio.
Što je četvrt milijuna? I to Milesova novca, ne tvojega.
Uplatio sam čitav iznos natrag…
Znaš to.
Ne znam zašto ti se uopće objašnjavam.
Znaš sve.
Vjerojatno već spava.
Opet bi se javio kuhar. Ili spremačica.
Ili ona slatka Amerikanka.
Pozivi im unose nelagodu. Znaš to.
Odbor za stipendije.
Već su se trebali opametiti.
Imali su godine da shvate.
Tajnica se može baviti ovim.
Ovim i ostalom njegovom korespondencijom.
Mogu i sam.
Može poslati obavijest o smrti i otkazati poštu.
Može ih poslati tucet.
Može je poslati svaki put kad nešto dođe, a da tebe ni ne zamara time.
Ne bi morao ni znati.
Mogu i sam.
Preuzeo si to na sebe kako se ništa ne bi riješilo
jer svaki put kad pošalješ obavijest o smrti
svijet u kojem se praviš da ti je brat još živ postane malo manji.
Zar ne?
Ništa se jebeno ne pretvaram.
Onda prepiši adresu s omotnice,
napiši obavijest o smrti Dominica Wingravea
i odnesi je u poštu.
Kako je?
Spavala je čitav dan.
Nema vrućicu. Provjerim svako malo.
Jadnica, valjda je iscrpljena.
Nedostajali ste nam popodne.
Kamo ste pobjegli?
Nisam…
Bila sam u blizini.
Bože! Što to govori o meni? Jedva se sjećam popodneva.
-Ako će sutra biti ista, zovem liječnika. -Da, slažem se.
Zvala sam Henryja, ali nije uzvratio poziv.
Ne razumijem. Mislim…
Kako netko može…
Oni su mu jedina obitelj.
Henry više nije sav svoj.
Zaista nije.
Već je dugo takav.
Otkad su Charlotte i Dominic otišli na onaj put.
Nitko se nije vratio nakon toga.
Jasno, Charlotte i Dominic…
Ali iskreno, nije ni Henry.
Sve troje samo su…
nestali.
Dolaziš li dolje?
Ubrzo ću.
Dobro.
Možemo ovaj vikend. To je Patrick Swayze!
Koncert.
Još si ovdje?
-Da. -Da, morao sam sve oprati.
I tražili su me da ostanem.
Tko bi te to tražio?
Ne diraj ga. Samo ćeš ga oskvrnuti.
Bok. Mislila sam da si odavno otišla.
Bila sam na pola puta i pomislila: „Užasan dan.
Možda se Poppins zaželjela dosade.“
Što kažeš?
-Djeca. Ja… -Riješeno.
Imam sve pod kontrolom, vi…
Idite se zabaviti.
-Mi imamo sve pod kontrolom. -Da.
Noćne more, strašila i čudovišta ispod kreveta riješit ćemo kako spada,
pred nepristranim sudom.
Idemo.
Kamo…
Kamo idemo?
Odvela si me ovamo da me ubiješ?
Nastavi brbljati i možda hoću.
Uglavnom…
Ni na ovoliko velikom posjedu nema mnogo tajnih mjesta.
-No ovo je posebno. -Prelijepo je.
-Ti si to posadila? -Da.
To je jutarnja slava.
Teško raste u Engleskoj.
Da, ali…
vrijedi muke.
Vrijedi?
Zar ne vrijedi?
U cvatu je samo dva mjeseca godišnje.
I to samo noću.
Svaki pupoljak samo jednom.
Ovi će biti mrtvi do jutra.
Sutra će novi pupoljci procvasti i zatim umrijeti.
Za tri tjedna čitav će cvijet uvenuti.
I u proljeće ću morati posaditi novu jutarnju slavu.
Mnogo posla za cvijet koji procvate samo jednom.
Meni su ljudi jednaki.
Traže mnogo truda,
a zauzvrat nude malo toga.
Svi ljudi?
Svi.
Čak i ti.
Čak i ja.
Posebno ja.
Zato ću te poštedjeti truda.
Ubrzat ćemo na kraj.
Probati.
Zašto ne?
Ide. Može?
Može.
Mama je bila Louise, tata Dennis.
Upoznao je Louise kad je imala 18. On je imao 24.
Iznenađujuće, godinu poslije stiže moj brat Denny.
I ja. Valjda nešto manje iznenađujuće.
Tata se zapošljava u rudniku ugljena. Plaća je bolja.
Malo bolja.
No sad je rijetko kod kuće, a Louise…
Louise je sama s djecom iako je i sama još dijete.
Dijete s dvoje djece i mužem 600 metara pod zemljom.
Stoga radi ono što djeca rade.
Igra se.
Tata je pod zemljom, a mama pod nekim tipom.
U rudnicima ugljena…
Ono o čemu sad najviše razmišljam…
Dolje nema biljaka.
Nikakvoga života.
Ti muškarci…
Šaljemo ih u taj tamni kaos da traže nešto mrtvo.
Nešto što su sad grumeni mrtvih stvari,
toliko stari i beživotni da doslovno izgaraju.
I to je bio njegov život. Dok se ona svim silama trudila osjećati živom.
Ta smrt, tamna, prašnjava smrt prekriva mu lice,
ruke i jebena pluća kad izađe na površinu.
U njegovom svijetu nema lista, grančice ni cvijeta.
Kad napokon izađe iz toga groba,
napokon se popne u svijet živih,
oni mu se podsmjehuju.
Podsmjehuju se jer čitav grad zna da novo dijete,
moj mlađi brat Mikey, nije njegovo.
Dennis se zato zaokuplja čađavim poslom.
Oni ga hvale zbog odanosti
dok mu se rugaju da je rogonja.
S Louise pak nema okolišanja. Moju majku nazivali su kurvom.
I njezinu kćer.
U školi, na ulici.
I tako je stiglo do nas.
Mali Denny pridružuje se blaćenju žena u svojoj obitelji da bi spasio svoj obraz
i zato '67. godine Louise odlazi.
Bježi,
a ja se vraćam iz škole i zateknem Mikeyja samoga.
Vrišti iz petnih žila.
Još je beba.
Ne razumije što je skrivio.
Pokušala sam se brinuti za njega.
Još sam dijete.
Djeca ne mogu odgajati djecu.
Zaboravim nešto.
Primjerice paziti na kipući lonac.
I dogodi se nezgoda.
Socijalna služba razdvaja nas.
Tata je dao sve od sebe. Toliko je bio pod zemljom, nije znao što s djetetom,
a kamoli s troje.
Stoga je nestao u prašinu.
Uslijedili su udomitelji.
Hrpa ustajalih, perverznih muškaraca s ogorčenim suprugama,
koji žele ušićariti nešto brinući za lokalno smeće.
Brzo sam otišla u London.
Uvalila se u svakakve nevolje.
Odslužila sam par godina.
Ondje sam počela vrtlariti.
Težak posao za dokone ruke.
No jebeno ga obožavam.
Obožavam.
I toliko jasno pokazuje
kako ljudi nisu vrijedni truda.
Ali biljke…
uložiš svoju ljubav, trud
i brigu u njih,
i čekaš rezultate.
Gledaš kako rastu
i sve dobije smisao.
Stoga, da…
Svi crpe previše od nas.
Čak i najbolji.
No ponekad,
iako prokleto rijetko,
netko, poput ove jutarnje slave, možda se pokaže vrijednim truda.
Znam da ti je teško.
Vidim to.
Znam da nosiš breme krivnje,
ali znam i da ne odlučuješ ti tko živi, a tko umire.
Oprosti, ne odlučuješ.
Ljudi su organska bića.
To je činjenica. Suđeno nam je umrijeti.
To je prirodno.
Lijepo.
Sve se raspada i opet rađa, a zatim opet raspada.
Svaka živuća stvar raste iz umiruće.
Na našem mjestu ostavljamo više života.
Taj život osvježava i reciklira
i tako unedogled.
A to je mnogo bolje nego da taj život duboko u zemlji bude stlačen
u kamen koji će gorjeti ako je dovoljno star.
Toliko je bolje vidjeti listiće i cvijet.
Na našem mjestu ostavljamo više života.
Kao ova jutarnja slava.
Tu se krije sva ljepota. U smrtnosti te stvari.
Jao…
Što ćemo s ovim?
Ne znam.
Zaista ne znam.
Je li to sve?
-Još je jedan dio u autu. -Idem po njega.
O, moj Bože!
Što si to izveo?
Našao sam čovjeka u Sussexu koji ih proizvodi.
Pretpostavljam da je dovoljno slična.
Jasno, ne može biti identična.
Bit će izvan sebe od sreće.
Žao mi je što ću propustiti zabavu. Valjda ću se iskupiti kućicom.
Ima šest godina, primijetit će samo darove.
Ne ovdje.
Idem po zadnji dio.
Možda da je sakrijemo u ured do zabave.
Može.
Dragi, vidi što je tvoj brat donio.
Sjajno.
Oprosti što ne stignem na zabavu. Znaš kako je.
-Nazvat ću te iz Berlina. -Dogovoreno.
Moj Bože!
Što…
Zašto sjediš u mraku?
Poželjela sam prigristi nešto prije spavanja.
Ujutro će biti kaos, trebat će mi energije.
Još više djece jurcat će po kući.
I ti bi se trebao odmoriti. Dolaziš li?
Florin rođendan…
podsjetio me
kakva je to čudna noć bila.
Je li?
Ne sjećam se previše.
Ljepota rađanja.
Kažu da bismo trebale zaboraviti.
Nekakva kemikalija u mozgu.
Kako bismo htjele imati još djece.
Jako je uranila.
Jest.
Da.
Stvarno sam bio iznenađen.
No za bebu rođenu toliko prije, nije bila sićušna koliko sam očekivao.
Matematika se nije poklapala?
Ne znam na što misliš.
Ako nije bila nedonošče,
ako je rođena na vrijeme, matematika se ne bi poklapala.
Morala je biti nedonošče, zar ne?
U suprotnom bi značilo da je začeta u kolovozu.
Dok sam bio u Rusiji.
Šest godina.
Toliko mi je trebalo da zbrojim dva i dva.
Valjda nisam htio znati.
Često me nije bilo, zar ne?
Očito…
Ovolika kuća.
Samo ti i Miles.
Usamljena.
Voliš li ga?
Guvernanta se nije sjećala kad je zadnji put ovako dobro spavala.
Pomislila je da možda i nikad.
Flora!
Flora, što radiš?
Gdje sam?
Što se zbiva? Jesi li dobro? Opet si mjesečarila?
Ja…
Ne znam.
Opet sam se izgubila.
Dobro. Idemo unutra.
Zašto mi se to događa?
Ispričavam se što sam vas zabrinula.
Izašla sam prošetati. Nisam vas htjela uplašiti.
Idemo na doručak?
Gladna sam kao vuk.
Oprostite što smetam. Gđica Clayton opet je zvala.
-Trebali biste… -Je li tko povrijeđen?
Trebaju li hitnu pomoć?
Mislim da nije tako jednostavno.
Isuse, rekao sam ti!
Nedostupan sam osim ako netko strada.
Dovraga!
Dobro.
Nazovi je.
Hej…
Što je sve ovo?
Stavi ih u vozilo.
Zadrži si ured. Eto što.
O čemu ti govoriš?
Nikad više ne želim ovo vidjeti.
Koliko si mislio da sam glup.
Koliko jebeno glup.
-Ne… -Bebe se rijetko drže rasporeda, Dom.
Ali slušaj… Ovo je bitan dio.
Ona je moja kćer.
Onda kad je to bitno.
Kad ogrebe koljeno
ili se uplaši noćne more…
Ja ću biti otac.
Kad joj neki seronja prvi put slomi srce,
ja ću biti ondje da je utješim.
A kad zamoli oca da je povede do oltara,
to ću biti ja, a ne ti.
Razumiješ li me?
Nije ti rekla?
Vidi ovo.
Dobio sam prvi red za predstavu.
Razmišljao sam.
Tražio sam pravu riječ.
Zapeo sam na „protjeran“.
Blizu sam. Ima oštrinu.
Ali ni izbliza dovoljno.
Zasad će biti dovoljna.
Protjeran si, brate.
Protjeran si iz moje kuće.
Protjeran si od moje supruge i djece.
Protjeran.
Više nemaš brata.
Ni nećakinju.
Ni nećaka.
Nikoga.
Samo sebe.
A ti, Henry…
Pravi ti…
On je nemoralno govno.
Groteskni mali demon.
Žalim te.
Moraš živjeti s njim.
Moraš živjeti sa sobom.
A on je usrano, cerekajuće jebeno čudovište.
Nije li?
Koliko je daleko Indija?
Dalje od „nedostajat ćeš mi“, bliže od „zbogom“.
Znam što misliš, ali se ne brini.
Sve će biti u redu. To je samo nekoliko tjedana.
Mogu li ići s tobom?
Nekoliko tjedana jako je dugo,
a ne želim ostati ovdje sama s Milesom i gđo Grose.
Evo.
Ovo se zove talisman. Prije sam ih izrađivala.
I dalje ga ponekad napravim iz navike. Izrađujem ih otkad sam bila tvojih godina.
Čemu služi?
Štiti ljude i čini ih sretnima.
Opet mi se to događa, zar ne?
Što?
Nisam stvarno ovdje.
Prestara sam.
Matematika se ne poklapa.
Tako je.
Opet sam se izgubila u sjećanju.
Na sigurnom si.
Nedostaješ mi, mama.
Dušice moja.
Trebala bi se probuditi.
-Sjećaš se? -Ti se sjećaš.
Bilo je to proljeće.
Kako možeš toliko jesti? Vidi ga kako jede.
Vi…
Što to radite?
Flora!
Hej!
Večerate bez mene.
Što?
-Što? -Jela si u svojoj sobi.
-Owen ti je skuhao juhu. -Možda najbolju dosad.
Ne sjećam se.
Rekla sam da nije svoja.
Izgleda dobro.
Ali je čudna.
Ne sviđa mi se ova igra.
U redu je.
Ne sviđa mi se!
To je možda tvoj ujak.
Sve će biti u redu, Flora. Ne brini se. Halo?
Halo?
Opet prokleti lažni poziv.
Stvarno misliš da će ti se jednom javiti?
Postaje tužno.
Izgledi nisu na tvojoj strani.
Možda se javi jednom od deset poziva.
Možda kaže: „Florina rezidencija.“ Malo vjerojatno.
U međuvremenu,
misle da si pervertit koji dahće u slušalicu.
Običan luđak.
Stvarno jadno.
Evo nas opet.
Nije stvarno, no vjerojatno bi svejedno trebao otvoriti.
Oprosti što sam došla.
Bila sam u blizini i…
Nisam bila u blizini.
Izmislila sam nešto. Nemam puno vremena.
Što radiš ovdje?
Ja…
Zapravo ne znam.
Žao mi je.
Flora.
Jako mi je žao. Trebala sam ti reći.
Puno bih odluka promijenila.
Večeras odlazimo.
U Indiju.
Na nekoliko tjedana. Ponavljamo medeni mjesec.
Razumijem.
Ovo je oproštaj.
-Charlotte. -Ozbiljna sam.
Spasit ću ovo.
Svoj brak, obitelj.
Htjela sam da od mene čuješ zašto idem na ovo putovanje.
Mogu ga popraviti.
Ali nisam mogla otići bez…
Volim te, Charlotte.
Znam.
No na kocki je više od same ljubavi. Mnogo više.
Ako smijem, skačem na svoj omiljeni dio.
Nemoj, molim te.
To boli. Zaista boli.
Želim opet vidjeti.
-Ne. -Večer kad smo se upoznali.
Hajde. Javi se.
-Neću. -Moraš.
Znaš to.
-Ne želim. -No uvijek se javiš.
Nemaš se čega bojati. Znaš tko zove.
Britanski konzulat u Indiji.
Ne, molim te.
Imaju grozne vijesti.
-Molim te. -Dogodila se nesreća.
Halo?
Da, ja sam.
Oprostite, možete li ponoviti?
Kakva nesreća?
Oni su zasigurno dobro.
Griješite.
Prevarili ste se.
Nije bilo tako strašno, zar ne?
Bilo je mučenje.
Svaki je put mučenje.
Ne.
To nije bilo najgore.
Čak ni organizacija sprovoda
ili pokapanje praznih lijesova.
Ne.
Mučenje je bio poziv u Bly
kako bi im obznanio tragičnu vijest
i njezin glas kad je podignula slušalicu.
Njezin glasić kako govori…
Florina rezidencija.
Govori u snu, mjesečari…
Nije joj lako.
Da.
Da, ja…
Više ne znam što da učinim.
Da, mislim da ću je ujutro odvesti liječniku.
Njoj treba psiholog.
U zatvoru smo imali terapiju.
Mrzila sam je. Nisam vidjela svrhu.
Moja psihologinja Tamara bila je uporna.
Nije me puštala na miru.
Progovorila sam samo da je ušutkam.
Nakon mjesec dana više se nisam budila noću.
Da.
Možda si u pravu.
Idem.
Trebala bih se barem presvući.
Pa…
možeš se vratiti.
-Večeras? -Da.
Večeras.
Ne znam, Poppins.
Imaš pune ruke posla.
Ionako ću biti probdjeti noć provjeravajući Floru.
Laku noć.
Samo laku noć.
Ima drugih noći
i bit će drugih noći.
Obećavaš?
Obećavam.
Tko ga jebe.
Opet ovo.
Isključen.
Problemi s vezom?
Telefon je isključen.
Pa?
Ne bi trebao biti. Maloprije nije bio.
Ma sve je u redu.
-Što radiš? -Idem.
-Što? -Idem u Bly.
To je ludost!
To je tri sata vožnje, a ti piješ doslovno već dvije godine.
Nema razloga.
Čemu? Dadilja će to riješiti.
Ionako im ne bi znao pomoći.
Imam užasan predosjećaj.
Onda si me uvjerio.
Nisam imao ovakav predosjećaj od…
Dakle, ideš u Bly? Bit će presretni što te vide.
Možeš odmah djeci u lice reći kako su točno stradali njihovi roditelji
i zašto su uopće otišli na to putovanje.
Bok…
Čekaj!
Jesi li tu?
Evo te.
Ne boj se.
Oprosti što sam se uplašila.
Bila sam nepristojna.
No htjela bih ti dati priču.
Jadničak.
Žao mi je zbog tvoga lica.
Izvoli.
Probaj ovo.
Eto. Bolje.
A sad ćemo smisliti priču samo za tebe.
Opet sam to učinila, zar ne?
Opet sam se izgubila u sjećanju.
Večer kad sam učinila ovo,
kad sam ti dala novo lice,
imala sam samo pet godina.
Zar ne?
Zašto mi uporno to radiš?
Reci mi.
Zašto me gurate od sebe?
Gđice Jessel!
Nemojte.
Dosta je.
Ne sviđa mi se ova igra.
Ne skrivajte se od mene.
Želim razgovarati s vama.
Jako sam ljuta na vas.
Zašto?
Sve je u redu.
-Zaista… -Nije.
Dosta mi je gubljenja u snovima.
Ne želim više zaboravljati i ne želim se više ponašati čudno.
Ni da Miles bude čudan.
Što je s Milesom?
Miles je zaista divno,
osim kad nije.
Kad nije divno?
Kad nije Miles.
Ne!
Ne radite to!
Morate prestati s tim.
Vratite se da vas vidim!
Što mi to radite?
-Ja… -Flora.
Flora.
Dođi ovamo.
U redu je.
To je gđica Jessel.
Milese!
Pa…
Ovo je neugodno.
Milese!
Što?
Flora!
Ne, Flora!
Flora!
Flora?
Flora, gdje si?
Flora?
Flora, moramo ići.
Hajde!
Žao mi je.
Prijevod titlova: Filip Lažnjak