‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫סוכנת הבית ידעה, יותר מהרוב,‬
‫שחוויה עמוקה אף פעם לא הייתה שלווה,‬
‫ומפני שידעה זאת מאז שבליי הפכה לביתה,‬
‫היא תמיד מצאה את דרכה חזרה לשלווה‬
‫במסגרת שגרת יומה,‬
‫וזה תמיד עבד.‬
‫תמיד.‬
‫אי אפשר לסמוך על העבר.‬
‫זה מה שלמדתי כשטיפלתי באמא.‬
‫זו המהות בדמנציה, נכון?‬
‫אני מניח שזה לימד אותי הרבה.‬
‫כלומר, אנחנו חושבים‬ ‫שהעבר לכוד בזיכרונותינו, אבל...‬
‫זיכרונות מתפוגגים, או שהם מוטעים.‬
‫כל אחד מאיתנו יכול למות, בכל רגע.‬
‫או שנוכל לשכוח את כל חיינו, שזה כמו למות.‬
‫ואז, תחשבי על זה.‬
‫אי אפשר לסמוך גם על העתיד.‬
‫בלי עבר.‬
‫בלי עתיד.‬
‫אוי אלוהים, אני יודעת שזה מפחיד,‬ ‫אבל אוון...‬
‫אתה צעיר.‬
‫יש לך עבר, יש לך עתיד.‬
‫לדעתי אתה יכול לסמוך על שניהם.‬
‫איש שיכור ומתוק שכמוך.‬
‫יודעת למה שמתי לב?‬ ‫-למה?‬
‫שאת מבלה זמן רב בדאגה לאנשים אחרים.‬
‫זה התפקיד שלי.‬
‫זה יותר מזה, נכון?‬
‫כלומר, אם יכולת לקחת את האחריות הזו,‬
‫ולהניח אותה לרגע...‬
‫כלומר, אני יכול.‬
‫על הזין שלי.‬
‫אני...‬
‫מצטער לומר את זה.‬
‫אני לא אמור לומר את זה.‬ ‫זה דבר איום לומר, אבל אני אגיד את זה.‬
‫אני חש מעט הקלה.‬
‫זה לא איום.‬
‫דבר לא כובל אותי עכשיו, אם ארצה ואם לא.‬
‫ועכשיו אני חושב...‬
‫שאולי אחזור לפריז.‬
‫טוב, אתה...‬
‫כלומר, אתה...‬
‫אתה יכול, נכון? אתה...‬
‫אני יכול.‬ ‫-כן.‬
‫ואת יודעת...‬
‫גם את יכולה.‬
‫תגידי יחד איתי.‬
‫האנה גרוס בפריז.‬
‫מה אעשה בפריז?‬
‫תאכלי קרואסונים ותשתי יין משובח.‬
‫ותחיי, האנה.‬
‫תחיי.‬
‫נעשה מה שבא לנו בכל רגע מחורבן.‬
‫את ואני.‬
‫כל עוד אנחנו יכולים.‬
‫מצטערת להפריע, אבל אני הופכת לדלעת.‬
‫בוא, אוון. הגיע הזמן ללכת הביתה.‬
‫טוב, הגיע הזמן הזה.‬
‫אשתכר אלייך אחר כך.‬
‫אלוהים, אפילו יחסית אליך...‬
‫סעי בזהירות.‬
‫אני מכירה את הדרך. נהיה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫את האנה?‬
‫אוון שרמה.‬
‫נעים מאוד לפגוש אותך.‬
‫כן.‬
‫סליחה, אני מעט מרחפת היום.‬
‫ראיונות עבודה הם בדרך כלל לא...‬
‫אני חשה יותר בנוח בצד השני של השולחן.‬
‫אבל שרלוט, גברת וינגרייב,‬
‫היא נאלצה...‬
‫נאלצה...‬
‫אה, כן. טוב, אני מוכנה.‬
‫האנה גרוס. זה...‬
‫לעונג הוא לי. אנא...‬
‫אם כך, אתה...‬
‫למדת בפריז?‬
‫כן, במשך שנתיים.‬
‫השנתיים הטובות בחיי, למען האמת.‬
‫עבדתי במסעדה בלה מארה.‬
‫חוששתני שהמשרה הזו תשעמם אותך.‬
‫אני בטוחה שתמצא מסעדת יוקרה‬ ‫שתשתמש בכישוריך.‬
‫כלומר...‬
‫למה אתה רוצה לעבוד בבליי?‬
‫כי היא קרובה לבית.‬ ‫-כן מאוד מצדך.‬
‫אני כן מדי. זה כנראה פתולוגי.‬
‫לא, כנות לעולם אינה כזו.‬
‫אני רואה בכך הזדמנות לחדד את כישוריי.‬
‫בפריז הייתי סו-שף,‬
‫כלומר, נתנו לי רק לקצוץ ירקות.‬
‫כאן אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬
‫טוב, יש לנו שני ילדים לבשל עבורם.‬
‫לא בטוחה שזה סוג החוויה שאתה מחפש.‬
‫מיילס בן שבע ודי בררן. פלורה בת חמש, ו...‬
‫היא מתוקה.‬
‫שניהם מתוקים.‬
‫משפחת וינגרייב באה הנה בחגים ובקיצים.‬
‫הם היו טובים אליי.‬
‫אני יודעת שזה נשמע כמו "אדונים ומשרתים",‬
‫אבל זהו ביתי ואני מתגאה בו מאוד.‬
‫אנחנו צריכים טבח שיישאר לזמן מה.‬
‫טוב...‬
‫כשאמא שלי...‬
‫כלומר, כשיגיע הזמן...‬
‫לא התכוונתי לומר זאת.‬
‫אבל זה חלק מזה, אני מניח,‬ ‫אם את רוצה לדעת למה הגשתי מועמדות.‬
‫אתמול, אמא שלי חשבה שהשנה היא 1962.‬
‫ושאני הסבא שלי.‬
‫וזו הסיבה שאני כאן.‬
‫כדי להתפרנס בזמן שאני מטפל בה, ו...‬
‫אני לא יודע כמה זמן זה...‬
‫אבל אני לא אברח.‬
‫אני מבטיח לך. אני לא כזה.‬
‫זה ודאי קשה מאוד.‬
‫נכון.‬
‫ולא נכון.‬
‫קראת את תומס מרטון?‬
‫לא, חוששתני שלא.‬
‫ספר לי.‬ ‫-טוב, הוא היה נזיר.‬
‫הוא אמר,‬
‫שברגע שאנו מסתכלים מעבר לתודעה ולזהות,‬
‫ולכל מה שממלא את חזית המוח שלנו...‬
‫אנחנו...‬
‫מגלים נשגבות...‬
‫מקור שופע לאין שיעור, או מה שלא תרצי.‬
‫אז אם ניקח מישהו עם דמנציה, למשל,‬
‫והתודעה שלו נשחקת מדי יום, כן?‬
‫אפשר להסתכל מתחתיה, וזה...‬
‫תראי, אני...‬
‫אני לא יודע אם זו נשגבות,‬
‫אבל...‬
‫אני לומד הרבה על החיים.‬
‫כלומר, הרבה.‬
‫גברת גרוס.‬
‫הם הגיעו.‬
‫סליחה, אתה מוכן...‬
‫אתה מוכן לסל...‬
‫גברת גרוס.‬
‫משפחת וינגרייב הגיעה.‬
‫טוב, תודה.‬
‫שלום, מיילס.‬ ‫-היי.‬
‫האנה, יקירתי.‬ ‫-היי.‬
‫היי, גברת גרוס.‬
‫שלום, פלורה, יקירתי.‬ ‫הייתה לך שנת לימודים פורייה?‬
‫זהירות, בבקשה.‬ ‫-והיא הולכת.‬
‫ישר למעלה.‬
‫על מי אני עובדת?‬
‫הם לא שמעו מילה ממה שאמרתי היום.‬
‫מה המצב?‬
‫אה, את יודעת. כמו תמיד, גברתי. ‬
‫גברת גרוס, נהדר לחזור.‬
‫נהדר לראותך שוב, אדוני.‬
‫שלום, האנה.‬
‫נהדר לראות את פנייך.‬ ‫-וגם את שלך, אדוני.‬
‫נשתה תה השבוע.‬
‫תספרי לי איך הכול משעמם להחריד.‬
‫ארצה בכך מאוד, גברתי.‬
‫אתה תכניס את אלה, נכון?‬
‫מיד.‬
‫האנה?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אני...‬
‫מצטערת, גברתי. אני...‬
‫אני...‬
‫חשבתי שהלכת.‬
‫את בדרך כלל הולכת לפני...‬
‫סאם בא לקחת אותך?‬
‫לא.‬
‫הוא בסדר?‬
‫לא יודעת איך זה ייתכן, גברתי.‬
‫אבל מסתבר שהוא בסדר, מסתבר שהוא...‬
‫הוא בסדר גמור.‬
‫איכשהו, הוא ו...‬
‫מי שהיא לא תהיה, הם... ‬
‫הם בסדר גמור.‬
‫אוי, אללי.‬
‫אוכל לארגן לך טרמפ.‬
‫הרי לא תלכי ברגל חזרה לעיירה.‬
‫אארגן לך טרמפ.‬
‫או שאקח אותך בעצמי.‬ ‫-לא, באמת, אני...‬
‫או שתוכלי להישאר כאן, את יודעת.‬
‫כמה שתרצי.‬
‫לתמיד, אם תצטרכי.‬
‫בואי, נשתה משהו.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫היי! ‬
‫תפסיק.‬ ‫-מיילס!‬
‫תפסיק תכף ומיד!‬
‫זה לא מצחיק.‬ ‫שלא תעשה את זה שוב לעולם, שמעת?‬
‫או שאפרק אותך במכות.‬
‫אני רצינית.‬
‫אני אזיין לך את הצורה.‬
‫נסה אותי.‬
‫תראי אותך, כזו סמוקה.‬
‫את יפה כשאת מסמיקה.‬
‫מיילס!‬
‫כל אחד מאיתנו יכול למות בכל רגע.‬
‫או לשכוח את החיים שלנו, שזה כמו למות.‬
‫אז, תחשבי על זה.‬
‫אי אפשר גם לסמוך על העתיד.‬
‫בלי עבר.‬
‫בלי עתיד.‬
‫הרגעים שלנו אמורים להיות כמו...‬
‫פרקים.‬
‫לא.‬
‫סימניות?‬
‫לא, זה לא זה, נכון?‬
‫הם לא.‬
‫הם כמו...‬
‫כמו...‬
‫סליחה.‬
‫חכה, בבקשה!‬
‫אה, כן?‬ ‫-פיטר!‬
‫ממילא כבר כמעט זמן לארוחת צהריים.‬ ‫למטבח ומיד.‬
‫תוכלו לשחק עם דוד פיטר אחר כך.‬
‫תאטו, או שתשברו את הראש שלכם!‬
‫אל תיגע בי!‬
‫אתה לא יכול לדבר אליי כמו לזונה,‬
‫להיעלם ואז לחזור ולהתנהג כאילו הכול כרגיל.‬
‫זה לא מתאים לי.‬ ‫-מה?‬
‫דיברת אליי כמו לזבל‬ ‫ולא שמעתי ממך המון זמן!‬
‫תנמיכי את הקול.‬ ‫-אל תגיד לי מה לעשות.‬
‫אני לא. אני רק לא מבין למה את כועסת.‬
‫בפעם האחרונה שראיתי אותך,‬
‫ירדת עליי כי טעמתי את הבלילה של אוון.‬
‫בחייך, כבר לגמרי שכחתי מזה, בקס.‬
‫אני לא.‬ ‫-בקס, אני...‬
‫טוב, תראי, אני מצטער.‬
‫אני מצטער.‬
‫בואי הנה.‬
‫בבקשה. היי.‬
‫אני אפילו לא יודע מי זה היה.‬
‫אני מניח שאני מאוהב בך יותר ממה שחשבתי.‬
‫אתה לא תדבר אליי ככה שוב.‬
‫לא, לעולם לא.‬
‫אני מבטיח. באמת.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אוקיי?‬
‫אוקיי.‬
‫אוקיי?‬
‫אני יכול לנשק אותך?‬
‫באמת, האנה.‬
‫תניחי לשואב האבק.‬
‫תחיי קצת.‬
‫האנה.‬
‫הפחדת אותי.‬
‫מה אתה עושה כאן למעלה?‬
‫הנרי ביקש שאאסוף כמה דברים.‬
‫מהשידה של שרלוט?‬
‫הוא בחור רגשני.‬
‫תראה לי מה יש לך בכיס.‬
‫אלוהים, האנה, תזמיני אותי קודם לארוחת ערב.‬
‫בסדר.‬
‫הנרי ביקש ממך להביא לו את זה?‬
‫נכון.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אני רק ממלא הוראות.‬
‫אתה יודע, שרלוט סיפרה לי פעם שהמחרוזת הזו‬ ‫היא בת יותר מ-400 שנה.‬
‫היא בטח שווה אלפים.‬
‫אי אפשר לדעת זאת ממבט בה, אה?‬
‫אי אפשר לנחש.‬
‫קורה דבר מצחיק כשמנקים בית במשך שנים.‬
‫יודעים בדיוק איפה הכול נמצא.‬
‫הנרי אולי מחוק מדי בשביל לשים לב‬ ‫למה שאתה עושה,‬
‫אבל אני לא.‬
‫ומה אני עושה?‬ ‫-אתה לוקח דברים שלא שייכים לך.‬
‫את יודעת...‬
‫זאת טעות, נכון?‬
‫לחשוב שהם המשפחה שלך.‬
‫שזה הבית שלך.‬
‫יש אותם, ואז יש אותנו, האנה.‬
‫אנחנו המשרתים.‬
‫מה את חושבת שקורה כשאומרים לך לקחת סמרטוט?‬
‫מה? את חושבת שהנרי ידאג לך?‬
‫או מה, הילדים?‬
‫את יודעת כמה סוכנות בית‬ ‫נשארות אחרי שהם פורשים לגמלאות?‬
‫החיים שלהם נמשכים, האנה.‬
‫והם משאירים אנשים הגונים כמונו בצד הדרך.‬
‫אז אתה הגון, אה?‬
‫תן לי את המחרוזת, בבקשה.‬
‫הנה.‬
‫תודה.‬
‫את יודעת...‬
‫את צריכה להיות יותר נחמדה אליי, האנה.‬
‫כי מילה אחת ממני, ו...‬
‫יסלקו אותך מכאן עם המשכורת השבועית שלך‬ ‫ותו לא.‬
‫זה הבית שלי, פיטר קווינט.‬
‫אתה תעזוב הרבה לפניי.‬
‫אני רואה בכך הזדמנות לחדד את כישוריי.‬
‫בפריז הייתי סו-שף,‬
‫כלומר, נתנו לי רק לקצוץ ירקות.‬
‫כאן אני אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬
‫יהיו לך שני ילדים לבשל עבורם, ו...‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה... זה יישמע מוזר, אבל...‬
‫לא עשינו את זה כבר?‬
‫כן.‬
‫אבל עלינו לעשות זאת שוב.‬
‫למה?‬
‫תגידי לי את.‬
‫מה?‬
‫זה בסדר.‬
‫בואי נחזור לעניין.‬
‫בפריז הייתי סו-שף,‬ ‫כלומר, נתנו לי רק לקצוץ ירקות.‬
‫כאן אני אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬
‫יהיו לך שני ילדים לבשל עבורם.‬
‫אני לא יודעת אם זה סוג החוויה שאתה מחפש.‬
‫מיילס בן שבע, ודי בררן.‬ ‫-מיילס.‬
‫ספרי לי עוד עליו.‬
‫איזה מין ילד הוא?‬
‫אה.‬
‫מיילס הוא ילד טוב.‬
‫הוא מתוק.‬
‫הוא ילד מוטרד, אבל בתוך תוכו הוא ילד טוב.‬
‫מוטרד?‬
‫כן, הוא לא חזר לעצמו מאז שהוריו מתו.‬
‫אבל איזה ילד כן יחזור לעצמו?‬
‫הוא מתאכזר לפעמים?‬
‫למה שתאמר דבר כזה?‬
‫ילדים קטנים יכולים להיות אכזריים מאוד.‬
‫אני יודע.‬
‫הייתי כזה.‬ ‫-אה, מיילס הוא ילד טוב.‬
‫כך אמרת.‬
‫זה נכון.‬
‫הוא ילד טוב,‬
‫והוא לעולם לא יעשה דבר ש...‬ ‫-יפגע בך.‬
‫זה מה שעמדת לומר?‬
‫למה שתגידי את זה?‬ ‫-אני לא יודעת, אתה שאלת.‬
‫אוקיי, הוא לא יפגע בך.‬
‫אבל הודית שהוא לא חזר לעצמו‬
‫מאז שהוריו מתו.‬
‫לא, זה לא מה שהתכוונתי.‬
‫מיילס דומיניק וינגרייב!‬
‫מה אתה חושב שאתה עושה?‬
‫היי.‬
‫מה נכנס בך, לכל הרוחות?‬
‫אני נהנה מסיגריה ביום שטוף שמש.‬
‫מה את עושה?‬
‫תשמע, מיילס...‬
‫אני יודעת שאתה מתגעגע לפיטר,‬
‫ואני יודעת שזה מבלבל, האופן שבו הוא ברח,‬
‫ואם תרצה לשמור את המצית שלו,‬ ‫זה לא מפריע לי כל עוד זה לא מסוכן.‬
‫אבל אסור לך, בשום אופן, לעשן.‬
‫או שתרצה למות מוות נורא ומחניק?‬
‫אוי, האנה.‬
‫באמת.‬
‫מיילס.‬
‫באמת.‬
‫מיילס!‬
‫מיילס, אנחנו לא סיימנו.‬
‫מיילס!‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫מיילס!‬
‫אה, שלום.‬
‫שלום. מיילס נכנס הנה?‬
‫ממש עכשיו?‬
‫בואי שבי.‬
‫הדלקתי בשבילך, אני מקווה שלא אכפת לך.‬
‫לזכרו של מי?‬
‫ככה טוב!‬
‫ממשיכה קדימה ולמעלה.‬
‫זה לזכר סאם.‬
‫הוא אולי לא מת, אבל אף אחד לא מושלם, נכון?‬
‫לא נראה לי שמדליקים נרות זיכרון‬ ‫למען החיים.‬
‫בדרך כלל לא.‬
‫אבל הוא מקרה מיוחד.‬
‫בואי שבי, אני רוצה לשוחח איתך על משהו.‬
‫מה תגידי אם נהפוך את המשרה שלך‬ ‫למשרה שכוללת מגורים?‬
‫אה...‬
‫אצטרך למכור את הבית שלי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫ותקבלי סכום משמעותי שתוכלי לחסוך.‬
‫אנחנו נפצה אותך בהתאם, כמובן.‬
‫אבל סאם...‬
‫הדלקנו את הנר הזה לזכרו, לא?‬
‫כי סאם איננו.‬
‫אני מודה לך על ההצעה.‬
‫באמת, שרלוט, אבל...‬
‫סאם הוא...‬
‫הוא פשוט עובר תקופה כזו.‬
‫הוא יחזור.‬
‫באמת.‬
‫הוא יחזור.‬
‫זה מצחיק.‬
‫נישואים הם כמו דת, במידה מסוימת.‬
‫אומרים לך להאמין אמונה עיוורת באלוהים,‬ ‫אפילו שאי אפשר לראות אותו.‬
‫ואומרים לך להאמין אמונה עיוורת בבעלך,‬
‫אפילו שאת בקושי רואה אותו.‬
‫אבל האם זה ראליסטי?‬
‫כמה זמן אפשר להאמין במשהו?‬
‫כוונתי, להאמין בו באמת,‬
‫מבלי לראותו?‬
‫לשניהם יש מגבלות מהבחינה הזו.‬
‫מה החלופה?‬
‫לא להאמין בכלום?‬
‫ואז מה?‬
‫מה יש לך כשגבך נדחק לקיר ולא...‬
‫נותר לך דבר מלבד אמונה?‬
‫כלומר, אני...‬
‫אני עדיין אוהבת אותו.‬
‫שאלוהים יעזור לי, זה נכון.‬
‫אני עדיין אוהבת אותו.‬
‫ומה שהוא עשה היה...‬
‫זה היה נורא, אבל...‬
‫כן.‬
‫זה היה נורא.‬
‫פעם הייתי "הילדה של אבא".‬
‫מה?‬
‫עד שגדלתי והפסקתי להיות.‬
‫הייתי אישה עם דעות, תשוקות ושאיפות משלה,‬
‫ואבא שלי לא עודד את זה.‬
‫מבחינתו, החלומות שלי לא היו בהישג ידי.‬
‫הוא הרגיש שיש להזכיר לי זאת כל הזמן.‬
‫אז כשאת מוצאת מישהו...‬
‫שבאמת רואה אותך,‬
‫שבאמת מאמין בך,‬
‫לפעמים יותר משאת מאמינה בעצמך,‬
‫שאת חכמה מספיק,‬
‫ומוכשרת מספיק, והוא אומר לך את זה...‬
‫את צריכה להיאחז בו ולא לעזוב.‬
‫אפילו אם הם מחוספסים בקצוות.‬
‫אפילו אם הם לא מושלמים.‬
‫אפילו אם את קצת מאבדת את עצמך.‬
‫את לא צריכה לאבד את עצמך‬ ‫כדי להיות מאושרת, את יודעת.‬
‫לא?‬
‫כולנו עושים את זה.‬
‫לא תמיד. לא.‬
‫אני יודעת מה תגידי, אז לא.‬
‫אם ככה, את יודעת למה אני אגיד את זה.‬
‫תראי, אני יודעת, אוקיי?‬
‫מעולם לא פגשתי מישהו כמותו.‬
‫אני יודעת שהוא לא מושלם.‬ ‫-אבל זה יותר מכך, לא?‬
‫סלחי לי שאני אומרת זאת, רבקה, אבל...‬
‫הוא מפחיד אותי נורא.‬
‫את לא מכירה אותו, האנה. את לא.‬
‫הוא מפחיד גם אותי.‬
‫אבל בצורה הכי טובה.‬
‫זה אולי מפחיד לפעמים להיות איתו, אבל...‬
‫זה גם מרגש, וכיפי.‬
‫ולראשונה בחיי,‬
‫הקול הקטן הזה בראשי‬ ‫שאומר שאני לא טובה מספיק, נעלם.‬
‫הוא איננו.‬
‫ומעולם לא הרגשתי כזו חיות.‬
‫אוי, יקירתי.‬
‫היי, יש הבדל‬
‫בין להרגיש טוב ולהרגיש חיות.‬
‫השניים לא תמיד זהים.‬
‫תראי אותך.‬
‫את נראית כאילו לא ישנת כבר שבוע.‬
‫את דואגת יותר מדי, אוקיי?‬
‫הייתי כבר עם גברים כמותו.‬ ‫-לא.‬
‫לא, זה לא נכון.‬
‫אמרת לי בעצמך.‬
‫אמרת שמעולם לא פגשת מישהו כמותו.‬
‫אי אפשר גם וגם.‬
‫האנה, באמת.‬
‫רבקה.‬
‫מצטערת שהזכרתי את זה.‬
‫רבקה.‬
‫היי.‬
‫תגידי לי מה דעתך, רבקה.‬
‫עוד מלח בתבשיל?‬
‫מה?‬
‫ובמה את מתבשלת?‬
‫לא, תודה. אני לא רעבה.‬
‫גם הדבש הנפלא ביותר יכול להבחיל במתיקותו.‬
‫וטעמו מבלבל את התאבון.‬
‫יש כאן ריח נפלא.‬
‫בקס, אוכל לשאול אותך לרגע?‬
‫הייתה לנו בעיית עכברים לפני כמה שנים.‬
‫הגנן הקודם הביא מלכודות דבק.‬
‫אריח בגודל כזה, מכוסה דבק.‬
‫בלי קפיצים, בלי כלוב.‬
‫בלי אלימות. זה מה שהוא אמר.‬
‫בלי אלימות.‬
‫כמה ימים לאחר מכן,‬ ‫נתקלתי באחת המלכודות האלה ובמשהו בתוכה.‬
‫משהו די קטן. לא עכבר.‬
‫זחל, חשבתי, אולי.‬
‫הרמתי אותו, הסתכלתי עליו.‬
‫זאת הייתה רגל.‬
‫רגל עכבר מחורבנת.‬
‫העכבר המסכן היה במרחק כמה מטרים.‬ ‫הוא לעס לעצמו את הרגל כדי לברוח.‬
‫המסכן דימם למוות.‬
‫האיש הזה הוא מלכודת דבק.‬
‫וכשרבקה תבין את זה,‬ ‫היא לא תצא מזה שלמה, היא פשוט...‬
‫היא תחשוב שהיא בסדר.‬
‫עד שהיא תגלה שהיא לכודה.‬
‫הכחשה.‬
‫אני רואה בכך הזדמנות לחדד את כישוריי.‬
‫בפריז היית סו-שף,‬ ‫כלומר, נתנו לי רק לקצוץ ירקות.‬
‫כאן אני אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬
‫אנחנו צריכים טבח שיישאר זמן מה.‬
‫כשיגיע הזמן, אני לא אברח.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫לא.‬
‫אני איתקע במלכודת הדבק שהיא העיירה הזו,‬ ‫בדיוק כמו כולם.‬
‫את מכירה מלכודות דבק.‬
‫דיברנו על זה פעם.‬
‫עדיין לא.‬
‫מבחינה טכנית.‬
‫אבל חשבתי על זה במשך שבועות אחר כך.‬
‫חשבתי על איזו תחושה זו.‬
‫הדבק הזה...‬
‫שמתייבש...‬
‫לפני שאנחנו קולטים.‬
‫האימה...‬
‫הקרה, ללא תחתית,‬
‫ההבנה שאולי נלכדנו לנצח.‬
‫את חושבת שעכבר מסוגל להבין את זה?‬
‫עכבר יודע מתי הגיע סופו?‬
‫אנחנו יודעים?‬
‫אנחנו?‬
‫אנשים.‬
‫אנחנו מבינים שנלכדנו בדבק?‬
‫או כשהמים סביבנו רותחים?‬
‫או שאנו יושבים שם,‬
‫ואומרים שהכול יהיה בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫הכחשה!‬
‫זה מורבידי.‬
‫זה מה שזה. זה מורבידי.‬
‫תיזהרי.‬ ‫-זה מורבידי!‬
‫תישאר.‬
‫אני צריך להיות בבנק בבוקר.‬ ‫-רק תישאר עוד קצת, בבקשה.‬
‫הלוואי שיכולתי.‬
‫אני צריך לומר לך משהו.‬
‫מה?‬
‫מה יש?‬
‫מעולם לא היה לי כלום בחיים.‬
‫מעולם לא היה לי...‬
‫כסף, או...‬
‫משפחה...‬
‫או...‬
‫אהבה.‬
‫או ביטחון.‬
‫עד שמצאתי אותך.‬
‫מה העניין?‬
‫אני עושה משהו גדול.‬
‫משהו גדול בשביל שנינו.‬
‫אתה לא מדבר בהיגיון.‬
‫אנחנו לא כמותם, בקס.‬
‫בסדר? אנחנו לא.‬
‫הנרי לעולם לא ייתן לך את ההתמחות.‬
‫הוא לא יהפוך אותי לשותף.‬
‫הדבר היחיד שמעניין את האנגלים זה מעמד.‬
‫ואת ואני...‬
‫אנחנו תמיד נהיה המשרתים מבחינתם.‬
‫נכון?‬
‫ושנינו יודעים את זה עמוק בתוכנו.‬
‫אבל הדבר היחיד שמעניין אמריקאים...‬
‫זה כסף.‬
‫ו...‬
‫אף פעם אין מספיק כסף.‬
‫בארצות הברית,‬
‫תוכלי להיות איזו עורכת דין שתרצי להיות.‬
‫אני אוכל להיות כל מה שארצה.‬
‫ובאמריקה נוכל להיות כל מיני דברים.‬
‫בעזרת כסף.‬
‫את מבינה מה אני אומר?‬
‫אז אני...‬
‫אני צריך שתארזי את התיקים שלך‬ ‫ותתכונני ליציאה.‬
‫מחר בערב.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫אני לא יכולה סתם...‬ ‫-בבקשה.‬
‫בבקשה, עשי את זה בשבילי.‬
‫ואני מבטיח, אני אסביר הכול כשאחזור.‬
‫את בוטחת בי?‬
‫כן, אני בוטחת בך.‬
‫תתכונני ללכת.‬
‫ואל תספרי לאף אחד.‬
‫לאף אחד. את מבינה?‬
‫יש לי כמה דברים לעשות,‬
‫ואז אחזור הנה לקחת אותך, אני מבטיח.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אנחנו נסתלק מכאן.‬
‫הדברים שנהיה, את ואני,‬
‫באמריקה.‬
‫האדון...‬
‫וגברתו.‬
‫לא, המלכה ונער האורוות שלה.‬
‫זה אחד הזיכרונות האהובים עליי.‬
‫אני לא מוצאת את עצמי בתוכו‬ ‫לעתים קרובות, אבל...‬
‫אני אוהבת כשזה קורה.‬
‫כי הוא...‬
‫טוב, ראית.‬
‫הוא כל כך הוא עצמו בזיכרון הזה.‬
‫לפני שהכול הידרדר.‬
‫אבל לא ראיתי אותך כאן בעבר.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫איך נכנסת ל...?‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫אני ממש...‬ ‫-לא הייתי יוצאת לשם.‬
‫אני חושבת שזה מתי שזה קרה.‬
‫אני אף פעם לא מסוגלת לצפות.‬
‫אני ממש מצטערת, מיס...‬ ‫-האנה!‬
‫ממש מצטערת.‬
‫למה אתם ערים?‬
‫אני...‬
‫לא יכולתם לישון?‬
‫שמענו משהו.‬
‫משהו למטה.‬
‫ובית הבובות של פלורה...‬
‫קרה בו משהו מוזר.‬
‫אני בטוח שזה בסדר.‬
‫תחזרו למיטה, שניכם.‬
‫חשבתי שאמרתי לכם לחזור למיטה.‬
‫פיטר!‬
‫לא, מיילס, תישאר כאן.‬
‫חשבתי שאמרתי לכם לחזור למיטה.‬
‫מה הפרצופים האלה?‬
‫תחזרו למיטה.‬
‫מה קרה?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-מה היא עשתה לך?‬
‫מי?‬
‫רבקה?‬
‫אתה קצת צעיר מכדי לשמוע, נערי.‬
‫מה זה?‬
‫זו...‬
‫הגבירה.‬
‫מהאגם.‬
‫היא...‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫לא.‬
‫מה?‬
‫לא.‬
‫היא די מפחידה.‬
‫הכנת אותה בעצמך?‬
‫ראיתי אותה בעבר.‬
‫האחרים...‬
‫אומרים...‬
‫"תתרחקי ממנה."‬
‫אילו אחרים?‬
‫אוי, לא.‬
‫היא חוזרת.‬
‫עצרי.‬
‫עצרי!‬
‫עצרי, תני לי ללכת.‬
‫תני לי ללכת!‬
‫כלבה שכמותך!‬
‫תני לי ללכת!‬
‫אני רואה בכך הזדמנות לחדד את כישוריי.‬
‫בפריז הייתי סו-שף, אז רק קצצתי ירקות.‬
‫אבל כאן אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬ ‫-שוב?‬
‫כן, מסתבר שאנחנו עושים את זה שוב.‬ ‫-למה?‬
‫תגידי לי את.‬
‫זה הכול את.‬
‫אני את, נכון?‬
‫אנחנו עושים את זה מאז שזה קרה, לא?‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני עוברת תקופה קשה.‬
‫שמך אוון, נכון?‬
‫יודעת מה?‬
‫בטח. כן.‬
‫אוון.‬ ‫-אתה מבין...‬
‫אני חולמת חלומות ממש מוזרים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, אבל...‬
‫הם כל כך מוזרים.‬
‫אני חולמת חלום של מישהו אחר.‬
‫לישון.‬
‫לישון, אולי לחלום.‬
‫אכן, זו הקושיה.‬
‫כי בשנת המוות,‬
‫אילו חלומות יופיעו‬
‫כשנשיל מעלינו את חליפת הבשר.‬
‫אילו חלומות?‬
‫חלומות על פיטר.‬
‫ועל...‬
‫אני לא יודעת, בעצם.‬
‫על אישה.‬
‫אישה שנמצאת איתו במיטה.‬
‫אוי, אללי.‬
‫לא פגשתי את האישה הזאת, נכון?‬ ‫-לא?‬
‫רבקה.‬
‫זה יקרה בעוד שנתיים.‬
‫עדיין לא, אה?‬
‫צריך להתבשל עוד קצת, נראה לי.‬
‫אז בסדר.‬
‫עוד פעם אחת.‬
‫את האנה גרוס.‬ ‫-כן.‬
‫השנה היא 1987.‬
‫את בבליי.‬
‫דומיניק מת. שרלוט מתה.‬
‫רבקה מתה.‬
‫פיטר נעדר.‬
‫את חושבת.‬
‫פלורה בת שמונה.‬
‫ומיילס...‬
‫משהו לא בסדר עם מיילס.‬
‫פיטר קווינט!‬
‫תתרחק מהילד הזה, שמעת אותי?‬
‫המשטרה מחפשת אותך,‬
‫וכשהם יגלו שחזרת...‬
‫האנה גרוס.‬
‫תתרחק, מיילס.‬
‫הוא לא.‬ ‫-הוא כן.‬
‫מיילס, תתרחק.‬
‫באמת, האנה, לא נמאס לך להיות כזו...‬
‫מיילס.‬ ‫-אני נשבע, את כזאת טרחנית,‬
‫ואת לא יודעת מתי...‬ ‫-לא להתערב.‬
‫לכל הרוחות, אישה!‬
‫למה את לא יכולה להפסיק להתערב?‬
‫מיילס.‬ ‫-לא.‬
‫רוב הזמן, אבל לא עכשיו.‬
‫ותאמיני לי,‬
‫שום דבר לא ישמח אותי יותר‬
‫מאשר להיעצר בידי המשטרה שאת מדברת עליה.‬
‫שיגררו אותי מהמקום המזוין הזה.‬
‫הרחק מהמלכודת הנוראה הזאת!‬
‫אבל אני לא יכול, נכון?‬
‫אתה לא יכול.‬
‫כי?‬
‫אתה מת.‬
‫וזה כל כך חבל...‬
‫שהיית חייבת לעקוב אחרינו.‬
‫הכול התנהל מצוין.‬
‫באמת, האנה!‬
‫גברת גרוס? מה קורה?‬
‫מה?‬
‫גברת גרוס, אני חולם חלום ממש מוזר.‬
‫מיילס! היא כאן!‬
‫היא כאן, והיא יפה יותר מכפי שדמיינתי!‬
‫אה, זו היא?‬
‫היי, מיילס! טוב לפגוש אותך.‬
‫נעים מאוד לפגוש אותך, גברתי.‬
‫אתה ממש ג'נטלמן.‬
‫וזו ודאי גברת גרוס.‬
‫היי. דאני.‬
‫אני ממש מצטערת, אני...‬
‫לגמרי ריחפתי.‬
‫כן, סליחה, האנה גרוס. זה...‬
‫נעים לי מאוד לפגוש אותך.‬ ‫-גם לי.‬
‫הנסיעה הייתה בסדר?‬ ‫אני רואה שהגעת בריאה ושלמה.‬
‫כן, היה מושלם.‬
‫אה, זה טוב.‬
‫כן, נפלא. אוון הוא בחור נהדר.‬
‫בחור טוב.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, בואו ניכנס.‬
‫אני בטוחה שמיס קלייטון משתוקקת‬
‫לראות את הבית.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, בואו.‬
‫איך עליי...‬ ‫-קראי לי דאני.‬
‫אי אפשר לסמוך על העבר.‬
‫זה מה שלמדתי,‬
‫כשטיפלתי באמא.‬
‫זו המהות בדמנציה, לא?‬
‫אני מניח שזה לימד אותי המון. או אולי לא.‬
‫אבל זה הדבר הכי חשוב.‬
‫אי אפשר לסמוך על העבר.‬
‫אנחנו חושבים‬ ‫שהוא לכוד בזיכרונותינו, אבל...‬
‫זיכרונות מתפוגגים.‬
‫ואנחנו יכולים להתפוגג בכל רגע.‬
‫פריז.‬
‫תגידי יחד איתי. האנה גרוס בפריז.‬
‫מה אעשה בפריז?‬
‫אני לא יודע.‬
‫תאכלי קרואסונים ותשתי יין משובח.‬
‫ותחיי, האנה.‬
‫תחיי!‬
‫נעשה מה שבא לנו בכל רגע מחורבן.‬
‫את ואני.‬
‫כל עוד אנחנו יכולים.‬
‫כן.‬
‫כן, אוון, אני...‬
‫אלך איתך לפריז.‬
‫כן.‬
‫אשתכר אלייך אחר כך.‬ ‫-לא, חכה.‬
‫לא...‬
‫אני מכירה את הדרך. זה בסדר.‬
‫חכו.‬
‫בבקשה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אלוהים, תראה אותך.‬
‫אוון!‬
‫חכה!‬
‫את האנה גרוס.‬
‫השנה היא 1987. את בבליי.‬
‫מיילס בן עשר,‬
‫פלורה בת שמונה.‬
‫את האנה גרוס, השנה היא 1987, את בבליי.‬
‫מיילס בן עשר, פלורה בת שמונה.‬
‫את...‬
‫את האנה גרוס.‬
‫האנה גרוס.‬
‫את האנה גרוס.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬