‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Trebuie să-i porți toată viața.
‎Până când mori?
‎Mama spune că mă fac să par „extins”.
‎Probabil a spus „distins”.
‎Adică elegant.
‎Dă-mi să-i probez.
‎Măiculiță! Nu se vede nimic.
‎- Îți dai seama că sunt eu? ‎- Da.
‎Te văd în fiecare zi.
‎Copii, cina!
‎Poți rămâne iar.
‎Mai bine mă duc acasă.
‎Pe bune, poți să rămâi.
‎Mama spune că poți sta cu noi oricând.
‎Cred că ar vrea să mă schimbe cu tine.
‎Atunci, ar trebui să trăiești cu mama.
‎Colosal!
‎Îți place?
‎Sigur că da!
‎Ești superbă.
‎Ești pregătită?
‎Așa cred.
‎După ce terminăm cu asta, ‎ne lasă în pace.
‎DRAGOSTE TINEREASCĂ ‎PÂNĂ LA ADÂNCI BĂTRÂNEȚI!
‎M-a provocat...
‎să o sărut, și asta am făcut.
‎Apoi Kyle mi-a spus ‎că așa lași fetele însărcinate.
‎M-am panicat. ‎Aveam zece ani, mama avea să mă ucidă.
‎Iar mama lui Danielle urma ‎să ne ucidă pe amândoi.
‎Trebuia să fiu corect.
‎Așadar, chiar a doua zi,
‎în timp ce mergeam la școală,
‎m-am pus în genunchi ‎și am cerut-o în căsătorie.
‎Iar ea m-a refuzat.
‎A zis: „Suntem prea tineri.”
‎Eu am întrebat: ‎„Când vom fi destul de mari?”
‎De-a lungul anilor, am continuat s-o cer.
‎Încă suntem destul de tineri, ‎dar destul de mari să știm ce ne dorim.
‎Iar eu îmi doresc să fiu bărbatul ‎care este cu această femeie.
‎Această femeie frumoasă și spectaculoasă, ‎pentru tot restul vieții.
‎Danielle, mulțumesc pentru provocare.
‎De-abia aștept!
‎Și gata!
‎- Te distrezi, Dani? ‎- Da.
‎- Da, sunt puțin obosită. ‎- Te cred.
‎Aud că ești ocupată la școală.
‎Sunt câțiva copii ‎care au nevoie de atenție specială.
‎Vino cu mine o clipă. ‎Am o surpriză pentru tine.
‎Așa! Întotdeauna mi-a plăcut la tine
‎că mereu știi ‎care copii au nevoie de tine.
‎Dar trebuie să ai grijă și de tine.
‎Salvează-i pe toți, dacă poți, ‎dar vezi-ți interesul.
‎Edmund spune același lucru, adesea.
‎Vino încoace!
‎E doar...
‎Ar putea fi o idee foarte proastă.
‎Dar...
‎Îmi amintesc când te-am cunoscut.
‎Erai cea mai scumpă fetiță.
‎Ai spus: „Bună dimineața, dnă O'Mara!
‎Eu sunt Danielle ‎și o să fiu prietena bună a lui Edmund.”
‎Întotdeauna ai știut ce vrei.
‎Dacă nu crezi că e adecvat,
‎mă aștept să îmi spui.
‎Am visat să am o fată ‎căreia să i-o dăruiesc.
‎Sunt mândră de fiii mei, ‎dar nu cred că le-ar veni bine.
‎Poate lui Carson. Hai să vedem!
‎Trebuie dusă la croitor.
‎Probabil trebuie scurtată.
‎Dar... să vedem cum îți vine.
‎Bine.
‎E minunată. Eu...
‎Nu știu ce să spun.
‎Spune doar...
‎„Bună dimineața, dnă O'Mara!”
‎Te-ai îmbrăcat?
‎Intră!
‎Arăți...
‎Mă pot dichisi când am chef.
‎Înmormântarea e la 16:00.
‎- Owen ne așteaptă mai devreme. ‎- Bine.
‎Asta...
‎Ce mai rochie!
‎Nu am alta neagră.
‎N-o suport.
‎Pare că vrei să rupi gura târgului.
‎Nu am nimic împotriva principiului.
‎- Nu vreau să-l supăr pe Owen. ‎- Nu se supără.
‎Nu trebuie să mergi dacă nu vrei.
‎- Serios? ‎- A spus-o clar și răspicat.
‎Bine...
‎E o ușurare, de fapt. Eu...
‎Am înmormântat pe cineva apropiat.
‎Recent.
‎Asta mi se pare...
‎Ușurel, Poppins.
‎E ziua ta liberă.
‎Crede-mă că nu am nevoie ‎să-mi fii parteneră la înmormântare.
‎Bine.
‎Mă ajuți s-o dau jos?
‎Frățioare!
‎Serios.
‎Fermoarul.
‎Bine.
‎Mulțumesc.
‎Te-am ciupit?
‎Nu, scuze.
‎Bine.
‎- Mă întorc în câteva ore. ‎- Bine.
‎Dacă aflu că nu te-ai relaxat...
‎vor fi consecințe grave.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Bună ziua, dră Clayton!
‎Credeam că sunteți în oraș, ‎pentru înmormântare.
‎Nu.
‎Am decis să rămân acasă.
‎Nici mie nu-mi plac înmormântările.
‎Ce faci aici?
‎- Copiez gravura. ‎- Ia te uită!
‎Voiam să le termin pe toate ‎înainte să înceapă școala.
‎Dră Clayton?
‎Mama lui Owen va fi acolo?
‎- Unde? ‎- La înmormântare.
‎Presupun că da.
‎Mama și tata nu au fost la a lor.
‎Erau departe când au murit.
‎Au îngropat sicriele goale.
‎Dar tot a trebuit să ne prefacem.
‎Mi s-a părut o prostie.
‎Ei bine...
‎Părinții tăi te-au iubit atât de mult...
‎încât vor fi cu tine mereu.
‎Nu sunt aici.
‎Îmi pare rău, dră Clayton.
‎Chiar nu sunt.
‎M-am uitat peste tot.
‎Dar ne putem preface, dacă preferați asta.
‎Zău? Nu.
‎Vino cu mine, scumpo. ‎Te-ai udat pe nădragi.
‎Ce e?
‎Ce e...? Nu!
‎Dnă Grose, ‎mi s-au udat pantalonii în cimitir,
‎iar dra Clayton a spus că „m-am udat”.
‎În SUA, „nădragi” înseamnă ‎„pantaloni”, nu „izmene”.
‎Ce haios!
‎A spus că m-am udat în nădragi ‎ca un bebeluș.
‎Dră Clayton, trebuie să vă desenez.
‎N-ați văzut asta.
‎Vă fac cu albastru, ‎după culoarea ochilor.
‎O să fie încântător.
‎Bine.
‎Bănuiesc că nici tu n-ai ajuns ‎la înmormântare.
‎Biserica din sat nu e pe gustul meu.
‎Nu am mai fost acolo...
‎Doamne... De când m-am căsătorit.
‎Am mult respect pentru mama lui Owen, ‎dar era dusă de mult.
‎Demența e cruntă.
‎Jamie mi-a spus ‎că pe Owen nu-l deranjează.
‎Da, așa e.
‎O omagiez în felul meu.
‎El înțelege ‎că înmormântările sunt pentru cei vii.
‎Viii decid ce și cât pot îndura.
‎Haide, micuțo!
‎Să punem de cină pentru voi, copiii.
‎Eu și Miles putem toca legumele.
‎Nu te las să toci nimic.
‎Bona și-a dat seama ‎că nu aprinde lumânări pentru cei trecuți,
‎ci din căință pentru clipele ‎când nu și-i amintea.
‎Acele momente din ultima vreme ‎când fusese fericită să-i uite.
‎VIOLA LLOYD - 1645-1680 ‎35 DE ANI
‎Ai spus că ne faci felul preferat.
‎Nu felul tău preferat, ci al lui Owen.
‎Dar Owen nu e aici.
‎- Salutare! ‎- Bună!
‎- Cum a fost? ‎- Distracție curată!
‎- Faceți un ceai? ‎- Fac eu.
‎- Nu! ‎- Nu!
‎Îl fac eu.
‎Ai grijă ca ăștia micii ‎să nu-și taie degetele?
‎Owen s-a străduit.
‎Aproape nimeni nu și-o mai amintește ‎așa cum era înainte.
‎Urăsc s-o spun, ‎dar trebuie să te simți ușurat, pe undeva.
‎Adică Owen.
‎Părea că se simte ușurat?
‎Nu.
‎Nu părea nicicum. Era în stare de șoc.
‎Eu aș simți ușurare.
‎Să te pierzi așa...
‎Câte puțin în fiecare zi...
‎Iisuse!
‎Împușcați-mă, scutiți-mă de suferință.
‎Nu e corect.
‎Corectitudinea nu are a face.
‎Unt, da.
‎Poppins, ești bine?
‎Da. N-am nimic.
‎Am nevoie de o pauză.
‎- Doamne! ‎- Iisuse!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Credeam că ești Quint.
‎Ridicol! Eu sunt mult mai chipeș.
‎Calmează-te, Poppins.
‎Doamne!
‎Îmi pare rău, Owen.
‎E chiar impresionant. N-am pățit nimic.
‎De ce sperii americance nevinovate? ‎Ar trebui să fii la înmormântare.
‎Am simțit nevoia să plec, ‎așa că am condus și nu știam că vin aici
‎până am ajuns...
‎Ar trebui să plec, nu?
‎- Să mă întorc. ‎- Cina... e aproape gata.
‎Mănâncă. Sunt sigur că ești lihnit.
‎Dnă Grose, de unde știați că vine Owen?
‎A făcut felul tău preferat.
‎Haide! Lasă pe altcineva ‎să gătească pentru tine.
‎Era să fac atac de cord.
‎Doamne, Dani, uită-te la tine!
‎Trebuia să-mi păstrez rochia.
‎Cred că am ars-o. ‎Amintiri urâte, căsnicie urâtă.
‎Din fericire, Danielle nu are ‎gusturile mele la bărbați.
‎Norocul lui Edmund!
‎El e câștigătorul aici.
‎Și mă bucur că-și dă seama.
‎Ai umeri grozavi, știai?
‎Mulțumesc.
‎Ar trebui să-ți strângi părul, să-i expui.
‎- Dar... ‎- L-ai lăsat pe Mike să te vadă în rochie?
‎- Nu. ‎- Tatăl lui Danielle m-a ajutat s-o aleg.
‎Iată cum s-a sfârșit!
‎Nu cred că e vina rochiei.
‎Dna Grose spune ‎că plăcinta ciobanului e preferata ta.
‎Am vrut să ți-o aduc eu...
‎fiindcă tu ești preferatul meu.
‎Mulțumesc, scumpo.
‎Hannah, e grozavă.
‎Mi-am amintit ce mi-ai spus.
‎Jumătate de linguriță de Marmite în sos. ‎Se simte.
‎Mama îmi făcea asta ‎pentru când era plecată cu serviciul.
‎Ține zile întregi la frigider.
‎Scuze, încă îmi revin.
‎Am fost atacat.
‎La ușa principală.
‎Îmi pare rău!
‎Las-o în pace, nu se poate abține.
‎E americancă. Sunt oameni sălbatici.
‎O să pleci, Owen?
‎Acum că nu mai stai cu mama ta?
‎- De ce? Te-ai săturat de mine? ‎- Nu!
‎Recunoașteți că v-ați săturat!
‎Pariez că dna Grose abia așteaptă ‎să scape de mine.
‎Așa e. Sunt prea în vârstă ‎să te văd cum trândăvești în bucătărie.
‎Ba nu, te place. Cu adevărat.
‎- Dnă Grose, spune-i! ‎- Mănâncă-ți cina.
‎Nu ești pe moarte.
‎Cum adică?
‎Când mama și tata au murit,
‎am crezut că o să mor și eu.
‎Eram sigură.
‎Dar m-am întrebat...
‎„Dacă sunt deja moartă?”
‎Dacă nimeni nu știa ‎și umblam pe aici moartă?
‎Dar toți mă vedeau și mă auzeau.
‎A fost oribil.
‎Doar simțeam că mor...
‎fiindcă eram în viață, de fapt.
‎Trebuie să fii, ca să simți asta.
‎Nu eram moartă.
‎Eram doar foarte tristă.
‎Dar apoi am aflat un secret.
‎Nu mai trebuia nici să fiu tristă.
‎Ce secret?
‎„Mort” nu înseamnă „dispărut”.
‎Deci... nu trebuie să te simți trist.
‎Dră Clayton, cred că ar trebui ‎să pot bea un pahar de vin.
‎Nu sunt de acord.
‎Toți beți.
‎- Peter mi-a dat odată. ‎- Fir-ar să fie!
‎Nu mai scăpăm de Peter Quint?
‎Mama mi-l îndoia cu apă. ‎Îmi dădea jumătate de pahar.
‎Și mama, dar fără apă.
‎- Așa le dau copiilor din Franța. ‎- Nu-l vreau îndoit!
‎Vreau o afurisită de băutură!
‎Nu!
‎- Noapte bună, Owen! ‎- Noapte bună!
‎Haideți! Amândoi.
‎Știi ce?
‎Chiar îmi place femeia asta.
‎Dră Clayton...
‎vă rog să nu mutați lucrurile din casă.
‎Am un sistem foarte exact.
‎Scuze!
‎Ia uite!
‎L-ați luat pe Peter.
‎- Flora... ‎- Da?
‎Tu sau Miles...
‎l-ați văzut pe Peter Quint?
‎De când a plecat?
‎Poate l-ați primit în casă?
‎Nu sunt supărată.
‎Vreau doar să-mi spui adevărul.
‎Nu.
‎Sigur că nu.
‎Nu-l lăsăm în casă.
‎Nu așa funcționează.
‎La ce te uiți?
‎Poftim?
‎Te uiți peste umărul meu adesea. ‎La ce te uiți?
‎Nu știu la ce te referi.
‎Ce manifestări ai!
‎Ce?
‎Noi doi ne asemănăm mult.
‎- Chiar așa? ‎- Da.
‎Într-un mod esențial.
‎Și mie mi-au lipsit părinții în copilărie.
‎Tata a murit când eram de vârsta Florei.
‎Iar mama...
‎era în viață, dar...
‎nu mai era prezentă.
‎Deci, de multe ori, ‎trebuia să-mi fiu singură părinte.
‎Copiii ca noi...
‎ca tine...
‎și mine...
‎și Flora...
‎sunt speciali.
‎Ne maturizăm mai repede ca alții.
‎Și mai special...
‎noi ne alegem adulții ‎pe care-i păstrăm în viețile noastre.
‎În mare parte.
‎Asta e cu adevărat special.
‎Îți spun asta ca să știi că te înțeleg.
‎Când vorbești ca un adult
‎sau vrei să te porți ca adulții, ‎înțeleg de ce.
‎Eu eram la fel.
‎Și tu ai pierdut pe cineva?
‎Da.
‎Am pierdut oameni în mai multe feluri.
‎Dar...
‎gândește-te!
‎Miles, ai niște adulți grozavi în jur.
‎Sunt oameni grozavi ‎care pot fi familia ta.
‎Dacă vrei.
‎Noapte bună!
‎Suntem toți afară, iar tu ni te alături.
‎Iat-o!
‎Bea! Vinul ăsta nu a ieșit la lumină ‎de dinainte să te naști.
‎Dă-i o sticlă, Hannah.
‎Hannah.
‎- Te-a furat peisajul, dragă? ‎- Scuze!
‎Mă pierd pe gânduri des în ultima vreme.
‎- Mulțumesc. ‎- Mulțumesc.
‎- Uită-te la mine! Liniștește-te. ‎- Bine.
‎O să-ți faci rău.
‎Îmi pare rău. Încerc să mă opresc.
‎Știu că e multă presiune.
‎Mereu auzi ‎că organizarea nunții e cea mai stresantă.
‎Dar te descurci grozav.
‎Voiam să avem o seară ‎în care să nu discutăm despre asta.
‎De fapt...
‎Eddie, mă gândeam să o luăm mai moale.
‎Poate...
‎Nu știu... Poate nu ar trebui ‎să ne lăsăm duși de val.
‎Dar credeam că vrei o nuntă mare.
‎Dacă nu, e bine și așa.
‎Eu... credeam că asta vreau.
‎Am vrut să-mi doresc asta.
‎Dar e atât de scumpă, și...
‎Sunt atât de multe pregătiri!
‎Prea multe așteptări.
‎Nicio problemă.
‎Credeam că o să spui ‎că nu mai vrei să ne căsătorim.
‎Eddie.
‎Nu pot.
‎Ce am făcut?
‎- Nimic. ‎- Ce n-am făcut?
‎- Nu e așa. ‎- Dar cum e, Danielle?
‎Mulțumesc.
‎Nu are logică.
‎Trebuia să-ți spun mai din timp.
‎- Crezi? ‎- Nu voiam să te rănesc.
‎Sau pe mama ta.
‎Sau familia ta.
‎Apoi ne-a dus curentul.
‎- Iisuse! ‎- Credeam...
‎Credeam că sunt egoistă.
‎Că, dacă mă țin tare, ‎voi ajunge să simt ce trebuie.
‎Nu voiai să mă rănești?
‎Și te iubesc!
‎Enorm!
‎Dar și așa...
‎- Nu pot să... ‎- Du-te dracului, Danielle!
‎De ce îmi faci asta?
‎Eu... nu... Eddie...
‎Bine.
‎- Eddie! ‎- Nu, dă-mi drumul!
‎- Îmi pare rău! ‎- Ajunge!
‎Îmi pare rău.
‎Eddie!
‎La naiba!
‎Soldatul răpus. ‎Owen, fii drăguț și dă-ne încă o sticlă.
‎Îmi plac focurile de tabără. ‎Îmi amintesc de copilărie.
‎Dar îmi plac și băuturile de adulți.
‎Pe vremuri...
‎În vremurile de demult ‎se făceau focuri uriașe în perioada asta.
‎Și vorbeau despre cei duși.
‎Aruncau ofrande în foc ‎ca să izgonească spiritele rele.
‎- Oase vechi. ‎- Îmi amintesc.
‎De asta i se spunea „foc de oase”.
‎După cum spuneam, ‎de asta i se spunea „foc de oase”.
‎În engleza veche.
‎Ridici un morman de oase ‎și arzi umbrele.
‎De aici înainte, umbrele se adâncesc...
‎iar nopțile se lungesc.
‎Ne înghite întunericul ‎și trebuie să rămânem împreună.
‎Fiindcă toți avem limite.
‎Așadar, are cineva oase de aruncat?
‎Bine, încep eu.
‎Rebecca.
‎Rebecca Jessel.
‎Doamne, a trecut aproape un an!
‎Ne-am concentrat asupra persoanei greșite.
‎Dar, oriunde ar fi...
‎încă face cât zece bărbați ‎ca tipul ăla fără nume.
‎Era strălucită.
‎Era frumoasă.
‎Și a fost pedepsită pentru asta.
‎Nu știu de ce tinerele strălucite ‎sunt mereu pedepsite.
‎Rebecca.
‎E rândul meu.
‎Lordul și lady Wingrave.
‎Dominic și Charlotte. Erau oameni buni.
‎De modă veche.
‎Sufletiști.
‎Le lipsesc copiilor.
‎Nu putem îndrepta asta.
‎Niciodată.
‎Dar iat-o pe Dani Clayton!
‎E ciudățică, ‎dar e mai puternică decât crede.
‎Numai ea îi poate readuce ‎pe linia de plutire pe Miles și pe Flora.
‎Mă bucur că e aici.
‎Cred că și ei s-ar bucura.
‎Tu, Poppins?
‎Nu, mulțumesc.
‎E în regulă.
‎Nu te simți obligat.
‎Așadar... Mama mea.
‎Margaret Sharma.
‎Avea 67 de ani.
‎Doar că uitase asta spre final.
‎Îmi spunea pe numele tatei ‎sau al unchiului meu.
‎Am încercat să mă prefac
‎că nu știam cine trebuia să fiu.
‎N-au spus nimic din toate astea ‎la înmormântare.
‎Nu au vrut, doar...
‎au vârât totul sub preș, să dea bine.
‎Au omis lucrurile neplăcute.
‎Și cele grozave.
‎Nu au spus cât de haioasă era.
‎Cum...
‎îți făcea cu ochiul la masă ‎la micul dejun.
‎Îi plăceau dulciurile.
‎Și un umor porcos.
‎Și m-a iubit atât de tare, încât durea.
‎Uneori.
‎Indiferent ce făceam.
‎A plecat cu mult înainte să moară.
‎Mi-e dor de ea.
‎Era ancora mea.
‎Apoi cred că a devenit...
‎o povară.
‎Iisuse!
‎Părea atât de mică la sfârșit!
‎Dar totuși...
‎atât de grea!
‎Iar eu...
‎nu puteam...
‎decât s-o las să se agațe de mine
‎până a trebuit să se desprindă.
‎În curând, va trebui să fac la fel.
‎Condoleanțe.
‎Îmi pare rău, Danielle.
‎Era un tânăr minunat
‎și erați un cuplu deosebit.
‎Mulțumesc.
‎Iartă-mă!
‎Te descurci de minune, scumpo.
‎Condoleanțe.
‎L-ai făcut fericit până la sfârșit. ‎Sper că știi asta.
‎Ești foarte curajoasă, scumpo.
‎Sunt mândră de tine.
‎Mă scuzați!
‎Îmi pare rău.
‎Guvernanta era obosită. ‎Fusese obosită de multă vreme.
‎Însă, fără să-și dea seama măcar,
‎a început să urmeze sfatul dat lui Miles.
‎A ales pe cineva care să-i fie aproape, ‎cu care să poată fi obosită.
‎Pe cineva care să o ajute ‎să ardă umbrele.
‎Nu te întreb dacă ești bine, ‎fiindcă nu-mi place să fiu mințită.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Am crezut că l-am văzut...
‎pe Peter Quint.
‎- Dar nu era el? ‎- Sigur că nu!
‎Nu e prima dată
‎când văd lucruri... care nu există.
‎Ce altceva?
‎Ei bine...
‎Eu...
‎Cred...
‎că ți-am spus despre logodnicul meu, nu?
‎Da, mi-ai spus.
‎Speram că o să aprofundăm subiectul.
‎Da.
‎Eram...
‎Eram logodiți, dar a murit.
‎El a murit, iar eu...
‎Uneori, mi se pare...
‎că îl văd.
‎N-am spus asta nimănui.
‎Îmi...
‎Îmi pare foarte rău.
‎Urma să ne despărțim.
‎Noi...
‎Rupsesem...
‎Ne despărțiserăm. Eu am rupt-o.
‎Chiar înainte.
‎Adică...
‎fix înainte.
‎Iisuse, Dani, în aceeași zi?
‎Da.
‎E aici acum?
‎Nu.
‎Bine.
‎Îi vin eu de hac dacă e nevoie.
‎Ascultă, iubitule mort!
‎Renunță, amice! S-a terminat!
‎Pe bune, Poppins.
‎Cum de te ții pe picioare?
‎Crezi că sunt nebună?
‎Cred că ești surprinzător de sănătoasă.
‎Uite...
‎Știu cum e.
‎Să simți că nu-ți poți găsi...
‎Ești sigură?
‎Da.
‎Bine.
‎Așa!
‎- Deci... ‎- Nu știu ce să...
‎- Nu știu ce să spun. ‎- Las-o baltă. E vina mea.
‎Îmi pare rău.
‎- Jamie... ‎- Tocmai mi-ai spus.
‎Îmi spuneai că nu ești pregătită.
‎Haide... să ne întoarcem.
‎În altă seară.
‎Poate altă dată.
‎Dar horticultoarea nu a înțeles...
‎că guvernanta își tot spunea ‎să amâne pe altă seară...
‎pe altă dată...
‎de ani de zile.
‎Bună, Danielle!
‎N-ai răspuns la telefon, ‎așa că am venit să văd cum ești.
‎Îmi pare rău, Judy.
‎- Eu... nu m-am simțit bine. ‎- Înțeleg.
‎Scumpo, îmi fac griji.
‎Am auzit că nu te îngrijești.
‎Trebuie să mănânci. Ți-am adus lazane.
‎- Preferatele mele! ‎- Da.
‎- Mulțumesc. ‎- Nu e nevoie. Ți-am mai adus ceva.
‎Poate e o idee prostuță, ‎dar m-am gândit că ai vrea ăștia.
‎Nu. Judy, îmi pare rău...
‎Sigur? Erau printre lucrurile lui ‎de la spital.
‎Nu suport să-i văd.
‎Nu i-am putut arunca, deci...
‎- Te rog. ‎- Bine.
‎Mulțumesc.
‎Danielle...
‎Sper că știi ‎că încă faci parte din familia asta.
‎O spun din suflet.
‎Vino încoace!
‎Draga mea fată!
‎Trebuie să termin niște treburi.
‎- Desigur. ‎- Da.
‎Te rog să vii la cină, oricând vrei.
‎- Bine, o să vin în curând. ‎- Bine.
‎- Multă dragoste! ‎- La fel. La revedere!
‎Pa, scumpo!
‎Repetă după mine.
‎Hannah Grose la Paris.
‎Tu și eu, cât încă putem.
‎Scuze de deranj, ‎dar mă transform în dovleac.
‎Hai acasă, Owen!
‎Da, a sosit timpul.
‎Păi...
‎Ne mai alcoolizăm noi!
‎Ești incorigibil!
‎- Condu în siguranță! ‎- Știu drumul, ne descurcăm.
‎E în regulă.
‎Uită-te în ce hal ești!
‎Dră Clayton?
‎Miles!
‎Dră Clayton!
‎Ce...?
‎Ce Dumnezeului căutați aici?
‎Flora a avut un coșmar.
‎Haideți înapoi în pat!
‎Nu încă.
‎Mi-e frică.
‎Am avut un coșmar oribil.
‎Ar trebui să fii în pat.
‎Nu vreau!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Ceva făcea o gălăgie groaznică ‎în șifonier!
‎A ieșit de acolo și s-a dus...
‎O creatură!
‎O creatură în patul meu.
‎Îmi știa numele.
‎Voia să mă prindă și mă știa.
‎A spus că vrea să facă lucruri oribile.
‎Mâinile ei erau doar oase.
‎Sună oribil.
‎Era mama.
‎Îmi pare foarte rău, Flora.
‎E un coșmar îngrozitor.
‎Haideți la culcare, bine?
‎Imediat.
‎Nu vreau să mă culc chiar acum.
‎Eram foarte speriată,
‎dar deja mă simt mai bine.
‎Să mai stăm...
‎câteva minute.
‎Doar un minut.
‎De fapt, pot să beau un pahar de lapte?
‎Desigur.
‎Îmi pare rău.
‎Nu!
‎E în regulă, bine? N-ai de ce să te temi.
‎- Într-adevăr. ‎- Da.
‎Noapte bună, fată dragă!
‎Discutăm de dimineață.
‎Am rămas doar noi.
‎Subtitrarea: Șerban Dudău