NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Pidätkö niitä siis ikuisesti, kunnes kuolet?
Äiti sanoi, että näytän valottuneelta.
Hän taisi sanoa "valistunut". Se tarkoittaa fiksua.
Saanko kokeilla?
Olet ihan sokea. Tunnistatko edes minua? -Totta kai. Näen sinua joka päivä.
Lapset, syömään! -Voit jäädä taas syömään.
Minun pitäisi mennä kotiin. -Jäisit nyt.
Äiti sanoi, että saat jäädä koska vain.
Hän haluaisi kai vaihtaa meidät.
Sitten sinun pitäisi asua minun äitini kanssa.
Tykkäätkö?
Ehdottomasti.
Olet kaunis.
Oletko valmis?
Luulisin.
Tämän jälkeen saamme olla hetken rauhassa.
LAPSUUDEN SYDÄNYSTÄVISTÄ IKUISEEN ONNEEN
Danielle haastoi minut pussaamaan, joten minähän pussasin.
Sitten Kyle väitti, että pususta tyttö tulee raskaaksi.
Olin vasta kymmenvuotias.
Mietin, että äiti tappaa minut ja Daniellen äiti tappaa meidät molemmat.
Minun piti toimia oikein.
Niinpä heti seuraavana päivänä, kun kävelimme kouluun,
minä polvistuin ja kosin.
Mutta sain rukkaset. Olimme kuulemma liian nuoria.
Kysyin, milloin olisimme kyllin vanhoja.
Ja vuosien mittaan kosin yhä uudestaan.
Olemme yhä nuoria mutta kyllin vanhoja tietääksemme, mitä haluamme.
Itse haluan olla mies,
joka saa viettää loppuelämänsä tämän upean tytön kanssa.
Danielle, kiitos, että haastoit minut.
En malta odottaa.
Siinä kaikki.
Dani, onhan sinulla hauskaa? -On toki. Olen vain vähän väsynyt.
Niin. Eddie sanoi, että sinulla on paljon töitä.
Pari oppilasta tarvitsee vähän lisäapua.
Kuule, tulehan tänne. Minulla on sinulle yllätys.
Olen aina pitänyt siitä, miten huomaat ne oppilaat, jotka tarvitsevat sinua.
Muista huolehtia myös itsestäsi.
Pelasta vaikka kaikki, kunhan puet ensin oman happinaamarisi.
Edmund sanoo juuri samaa koko ajan.
Tulehan tänne.
Tämä on vain tällainen höpsö ajatus. Ehkä jopa huono idea.
Muistan, kun tapasin sinut ensi kertaa. Olit herttainen pikkutyttö.
Sanoit: "Huomenta, rouva O'Mara.
Olen Danielle ja minusta tulee Edmundin paras ystävä."
Tiesit aina, mitä halusit,
joten jos tämä ei tunnu oikealta, sano vain suoraan.
Toivoin aina tytärtä, joka perisi tämän.
Olen ylpeä pojistani, mutta mekko tuskin sopisi heille.
Paitsi ehkä Carsonille. Mutta tule, niin katsotaan.
Sitä pitää tietysti pienentää ja ehkä lyhentääkin.
Mutta katsotaanpa nyt aluksi.
Se on kaunis. Minä…
En tiedä, mitä sanoa.
Sano vain:
"Huomenta, rouva O'Mara."
Oletko pukeissa?
Sisään.
Näytätpä… -Pystyn siistiytymään tarvittaessa.
Hautajaiset alkavat neljältä. Owen pyysi tulemaan ajoissa.
Tuohan on aikamoinen mekko. -Minulla ei ole muuta mustaa.
Inhoan sitä.
Näyttää kyllä vähän siltä, että yrität sokeerata.
En toki moiti ajatusta.
Haluan vain tukea Owenia. -Ei häntä haittaa.
Ei sinun tarvitse tulla, jos et halua.
Eikö? -Niin hän sanoi aika selvästi.
Selvä. Se on itse asiassa helpotus.
Minullakin oli hautajaiset.
Siitä ei ole kovin kauan. Tuntuu, että tämä on…
Kuulehan, Poppanen.
On vapaapäiväsi.
Usko pois, en tarvitse seuralaista Owenin äidin hautajaisiin.
Hyvä on.
Autatko sitten riisumaan? -Jestas.
Ihan oikeasti. Tarkoitan vetoketjua. -Aivan.
Kiitos.
Nipistinkö?
Et. Anteeksi.
Selvä.
Palaan parin tunnin päästä. -Selvä.
Jos kuulen, ettet ole ottanut rennosti, seuraukset ovat vakavat.
Selvä.
Hei, neiti Clayton.
Luulin, että menit hautajaisiin.
En mennytkään vaan päätin jäädä kotiin.
Minäkään en pidä hautajaisista.
Mitä puuhaat täällä?
Hierrevedoksia.
Haluan jäljentää kaikki hautakivet kesän aikana.
Neiti Clayton?
Onko Owenin äiti siellä? -Missä?
Hautajaisissa.
Eiköhän. -Äiti ja isä eivät olleet.
He kuolivat kaukana täältä.
Piti haudata tyhjät arkut.
Mutta meidän piti teeskennellä.
Minusta se oli aika höpsöä.
Kuule.
Vanhempasi rakastivat sinua niin paljon,
että tavallaan he ovat aina täällä.
Eivätkä ole.
Valitan, neiti Clayton,
mutta eivät ole.
Olen jo etsinyt.
Mutta voimme teeskennellä, jos sinulle tulee siitä parempi olo.
Tulehan, kultaseni. Pöksysi kastuvat.
Mitä?
Mikä on… Hetkinen!
Rouva Grose, housuni kastuivat hautausmaalla,
ja neiti Clayton puhui pöksyistä. Amerikassa "pöksyt" eivät ole alkkarit.
Onpa hassua.
Pissasin muka pöksyyn kuin vauva.
Neiti Clayton, teen sinulle vedoksen. Et ole nähnyt tätä.
Käytän sinistä, koska se on silmiesi väri. Siitä tulee loistava.
Selvä.
Sinäkään et siis mennyt hautajaisiin.
En. Kylän kirkko ei sovi minulle.
En ole käynyt siellä… Jestas, vihkiäisteni jälkeen.
Kunnioitin kyllä Owenin äitiä, mutta hän oli jo poissa.
Dementia on julma sairaus.
Owen oli sanonut Jamielle, ettei meidän tarvinnut mennä.
Niin, aivan.
Kunnioitan muistoa omalla tavallani. Hautajaiset ovat eläviä varten.
Jokainen päättää itse omasta sietokyvystään.
No niin. Tulehan. Laitetaanpa illallinen alulle.
Minä ja Miles autamme. Voin pilkkoa. -En anna sinun pilkkoa.
Au pair huomasi, ettei sytyttänyt kynttilää menettämiensä muistolle -
vaan hyvittääkseen ne hetket, kun ei muistellut heitä.
Vastikään hän oli jopa ollut iloinen, kun oli unohtanut heidät.
VIOLA LLOYD - 1645–1680 35-VUOTIAS
Sinähän sanoit tekeväsi lempiruokaamme.
En teidän vaan Owenin lempiruokaa.
Mutta Owen ei ole täällä.
Hei, kaikki. -Hei.
Millaista oli? -Tiedäthän sinä. Ratkiriemukasta.
Saisiko teetä? -Minä voin keittää.
Älä!
Minä keitän.
Katsokaa, etteivät nämä kaksi leikkaa sormiaan irti.
Owen teki parhaansa. Harva edes muistaa hänen äitiään ennen sairautta.
Ikävä sanoa, mutta jollain tasolla tämä on kai helpotus.
Siis Owenille.
Vaikuttiko hän helpottuneelta?
Ei hän vaikuttanut oikein miltään. On kai sokissa.
Minä olisin helpottunut.
Menettää nyt itsensä vähän kerrallaan joka päivä.
Kristus. Ampukaa mieluummin, niin kärsimykseni olisi ohi.
Se ei ole reilua kenellekään. -En usko reiluudella olevan väliä.
Aivan, voita.
Poppanen, oletko kunnossa?
Olen. Kaikki hyvin.
Pieni hetki vain.
Voi luoja. -Jestas.
Mitä nyt?
Luulin häntä Peter Quintiksi. -Naurettavaa. Olen paljon komeampi.
Rauhassa, Poppanen.
Voi luoja. Anteeksi, Owen.
Aika vaikuttavaa. Mitään ei sattunut.
Miksi säikyttelet viattomia amerikkalaisia etkä ole hautajaisissa?
Oli pakko lähteä.
Menin autoon enkä edes tajunnut ajavani tänne ennen kuin saavuin.
Minun pitäisi kai palata, koska…
Ruoka on melkein valmis.
Söisit vähän. Et varmasti ole syönyt.
Rouva Grose, mistä tiesit Owenin tulevan?
Hän teki lempiruokaasi.
Tulehan. Anna muiden kokata sinulle vuorostaan.
Olin saada sydänkohtauksen.
Voi, Dani. Katsohan sinua.
Olisinpa säästänyt mekkoni. Taisin polttaa sen.
Huonon avioliiton muistoja.
Onneksi Daniellella ei ole minun miesmakuni.
Edmundin onneksi. Hän on tässä onnekas osapuoli.
Ilokseni hän myös tietää sen.
Sinulla on hyvät hartiat.
Kiitos.
Hääkampaus hiukset ylhäällä korostaisi niitä.
Karen, älä nyt. -Annoitko Miken nähdä mekkosi?
En, mutta… -Daniellen isä auttoi mekon valinnassa.
Ja miten kävikään? -Ei siitä voi syyttää mekkoa.
Rouva Grose sanoi, että shepherd's pie on suosikkisi.
Halusin tuoda sen sinulle,
koska sinä olet minun suosikkini.
Kiitos, kultaseni.
Tämä on hyvää.
Muistin, mitä opetit.
Vähän hiivauutelevitettä kastikkeeseen. Sen maistaa.
Äitini teki tätä ennen kuin lähti työmatkoille.
Se säilyi hyvin jääkaapissa.
Anteeksi, toivun yhä.
Kimppuuni hyökättiin.
Heti etuovella. -Olen kovin pahoillani.
Älä nyt. Ei hän voi sille mitään.
Hän on amerikkalainen. Hehän ovat villi-ihmisiä.
Lähdetkö nyt pois, kun et enää hoida äitiäsi?
Oletko kyllästynyt minuun? -En ole!
Myöntäkää pois, että olette.
Rouva Grose ei malta odottaa pääsevänsä minusta.
Totta. Olen liian vanha sietämään sinua koko päivän keittiössäni.
Ei, hän pitää sinusta.
Oikeasti. Rouva Grose, kerro hänelle. -Syö nyt vain.
Tiedäthän, ettet kuole.
Mitä tarkoitat?
Kun äiti ja isä kuolivat, minäkin luulin kuolevani.
Olin varma siitä.
Mutta sitten mietin,
että ehkä olin jo kuollut.
Muut vain eivät tienneet, koska kuljin ympäriinsä kuolleena.
Kaikki näkivät ja kuulivat minut yhä. Se oli kauheaa.
Se vain tuntui kuolemalta,
koska olinkin yhä elossa.
Muuten ei voi tuntea niin.
En ollut kuollut.
Olin vain tosi surullinen.
Sitten sain tietää salaisuuden, eikä tarvinnut olla enää surullinen.
Minkä salaisuuden?
Kuollut ei ole sama kuin poissa.
Siksi ei tarvitse olla surullinen.
Neiti Clayton, minun pitäisi saada lasi viiniä.
Olen eri mieltä.
Teillä kaikilla on.
Sitä paitsi Peter antoi minulle joskus viiniä.
Emmekö ikinä pääse Peter Quintista?
Äitini laimensi sitä vedellä ja antoi minulle puoli lasia.
Niin minunkin äitini, paitsi ilman vettä.
Ranskassa tehdään niin.
En halua laimennettua. Haluan kunnon helvetin juoman!
Ei käy!
Hyvää yötä, Owen. -Hyvää yötä.
Vauhtia. Kumpikin.
Kuulkaa,
pidän tuosta nuoresta naisesta.
Neiti Clayton.
Ole kiltti äläkä koske nukkekotiini.
Minulla on hyvin tarkka järjestelmä.
Anteeksi.
Otit Peterin.
Flora. -Niin?
Oletteko sinä tai Miles -
nähneet Peter Quintia hänen lähdettyään?
Oletteko ehkä päästäneet hänet sisään?
En ole vihainen.
Haluaisin vain kuulla totuuden. -Ei. Emme tietenkään.
Emme päästä häntä sisään. Se ei toimi niin.
Mitä katsot?
Anteeksi? -Teet niin usein.
Katsot olkapääni yli. Mitä siellä on? -En tiedä, mitä tarkoitat.
Sepä oli aikamoinen show.
Mikä?
Me kaksi olemme samanlaisia.
Olemmeko? -Kyllä olemme.
Eräällä merkittävällä tavalla.
Minullakaan ei ollut vanhempia.
Isäni kuoli, kun olin suunnilleen Floran ikäinen.
Ja äitini -
oli elossa, mutta -
hän ei ollut enää läsnä.
Minun piti olla usein itselleni vanhempi.
Sellaiset lapset -
kuin sinä -
ja minä -
ja Flora -
ovat erityisiä. Vartumme muita lapsia nopeammin.
Vielä erityisempää on se, että saamme valita läheisemme aikuiset.
Ainakin enimmäkseen. -Onhan se aika erityistä.
Haluan sinun tietävän, että minä ymmärrän.
Kun puhut vähän aikuismaisemmin tai haluat olla aikuinen, minä ymmärrän.
Olin samanlainen.
Menetitkö sinäkin jonkun?
Menetin.
Olen menettänyt ihmisiä monella tavalla.
Mutta…
Sinulla on mahtavia aikuisia.
Hienoja ihmisiä, joista valita perheesi.
Jos haluat.
Hyvää yötä.
Olemme ulkona, ja sinä tulet mukaan.
Siinä hän onkin.
Otahan. Nämä viinit olivat kellarissa jo syntyessäsi.
Hannah, annahan pullo.
Hannah.
Mihin katosit? -Anteeksi.
Olen ollut usein ajatuksissani viime aikoina.
Kiitos.
Hei.
Hellitä tai satutat itseäsi.
Anteeksi. Yritän lopettaa.
Kuule, onhan tässä vaikka mitä.
Häiden suunnittelu on ihmisen stressaavimpia kokemuksia.
Mutta pärjäät hyvin.
Halusin vain sallia meille illan, jolloin ei tarvitse puhua siitä.
Itse asiassa ajattelin, että voisimme vähentää sitä kaikkea.
Ehkäpä…
Minusta meidän ei pitäisi mennä liiallisuuksiin.
Luulin, että halusit isot häät.
Jos et halua, sekin sopii aivan hyvin. -Luulin haluavani.
Toivoin, että haluaisin.
Mutta se kaikki on vain tosi kallista,
ja siinä on liikaa järjesteltävää.
Tosi moni saattaa pettyä. -Ei hätää. Sovittu.
Luulin jo hetken, ettet edes halua mennä naimisiin.
Eddie.
En voi.
Mitä minä tein?
Et mitään. -Mitä en tehnyt?
Kyse ei ole siitä. -Mistä sitten?
Kiitos.
Tässä ei ole järkeä. -Olisi pitänyt sanoa jotain aiemmin.
Niinkö luulet? -En halunnut satuttaa sinua ja äitiäsi.
Ja perhettäsi.
Hääsuunnitelmat vain jatkuivat.
Jumalauta. -Luulin vain olevani itsekäs.
Kunhan vain odottaisin, se tuntuisi lopulta oikealta.
Et muka halunnut satuttaa minua. -Lisäksi minä rakastan sinua.
Todella paljon.
Siltikin. Tämä ei vain ole… -Painu vittuun, Danielle.
Miksi teet minulle näin?
Minä en… Eddie.
Selvä.
Eddie. -Päästä irti.
Anteeksi. -Teit jo tarpeeksi!
Anteeksi.
Eddie!
Hemmetti, sotilas kaatui. Owen, ole kiltti ja ojenna uusi pullo.
Pidän nuotioista. Ihan kuin olisin taas pikkutyttö.
Mutta arvostan kyllä aikuisten juomia.
Ennen vanhaan, siis tosi kauan sitten,
tähän aikaan vuodesta koottiin valtavia kokkoja ja puhuttiin menehtyneistä.
Pahoja henkiä karkotettiin uhraamalla tuleen lähinnä vanhoja luita.
Nyt muistan. Siksi sen nimi on bonfire.
Kuten olin sanomassa, siksi sen nimi on bonfire.
Muinaisenglannin sanoista luu ja tuli.
Pimeys häädettiin polttamalla vanha luukasa,
koska tästä eteenpäin pimeys syvenee ja yöt pitenevät.
Pimeänä vuodenaikana pitää tukea toisiaan, koska omat voimat ovat rajalliset.
No, onko teillä vanhoja luita uhrattavana?
Voin aloittaa.
Rebecca.
Rebecca Jessel.
Luoja, siitä on melkein vuosi.
Olemme keskittyneet väärään henkilöön.
Missä Rebecca onkin, hän on kymmenkertaisesti sen miehen arvoinen.
Hän oli älykäs ja kaunis.
Ja häntä rangaistiin siitä.
En tiedä, miksi älykkäitä nuoria naisia rangaistaan aina.
Rebecca.
Minun vuoroni.
Herra ja rouva Wingrave.
Dominic ja Charlotte olivat hyviä ihmisiä.
Vanhanaikaisia, ystävällisiä ihmisiä.
Lapset kaipaavat heitä.
Mikään ei muuta sitä.
Ei koskaan.
Mutta tässä on Dani Clayton. Hän on outo mutta vahvempi kuin luulee.
Hän jos kuka saa Milesin ja Floran taas tolalleen.
Olen iloinen hänestä.
Ja hekin olisivat.
Entä sinä, Poppanen?
Ei, kiitos.
Selvä.
Ei sinun tarvitse.
Minun äitini.
Margaret Sharma.
Hän oli 67-vuotias.
Joskus loppua kohti hän unohti sen.
Kutsui minua isäni tai veljensä nimellä.
Yritin esittää, etten tiennyt, kuka minun kuului olla.
Siitä ei puhuttu hautajaisissa.
Koko asiaa vain -
siloteltiin ja kaunisteltiin.
Ikäviä juttuja ei mainittu.
Eikä hyviäkään, kuten sitä, miten hauska äiti oli.
Joskus hän -
iski silmää aamiaispöydässä.
Hän oli perso makealle ja hänellä oli räkättävä nauru.
Ja hän rakasti minua niin kovaa, että sattui.
Joskus se sattui, tein sitten mitä tahansa.
Hän oli poissa kauan ennen kuolemaansa.
Kaipaan häntä.
Hän oli ankkurini.
Ja kaipa hän oli myös taakkani.
Kristus.
Hän oli kovin pieni loppua kohti.
Mutta silti -
kovin raskas, enkä minä…
En voinut muuta kuin antaa hänen pitää kiinni,
kunnes oli aika päästää irti.
Pian päästän itsekin irti.
Otan osaa.
-Kiitos.
Otan osaa, Danielle.
Hän oli hieno nuori mies, ja olitte upea pari.
Kiitos.
Anteeksi.
Pärjäät hyvin, kultaseni. -Otan osaa.
Teit hänet onnelliseksi aina loppuun asti. Muista se.
Olet tosi urhea. Olen ylpeä sinusta.
Anteeksi!
Olen pahoillani.
Anteeksi.
Au pair oli ollut väsynyt kovin kauan. Mutta edes tajuamatta etukäteen -
hän huomasi itse noudattavansa Milesille antamaansa neuvoa.
Hän oli valinnut itselleen läheisen, jonka seurassa sai olla väsynyt.
Tämä voisi auttaa häntä häätämään pimeyden.
En kysy, oletko kunnossa, koska en halua kuulla valheita.
Mikä on vialla?
Luulin nähneeni -
Peter Quintin.
Mutta se ei ollut hän. -Ei tietenkään.
Olen ennenkin -
nähnyt asioita, joita ei oikeasti ole.
Mitä muuta?
No…
Minä -
taisin -
kertoa sulhasestani jo aiemmin.
Niin kerroitkin.
Toivoinkin, että puhuisimme siitä. -Niin.
Me -
olimme kihloissa, ja hän kuoli.
Hän kuoli,
mutta joskus minä -
näen hänet.
En ole kertonut sitä kenellekään.
Olen -
kovin pahoillani.
Olimme eroamassa.
Me olimme jo… Minä olin jo eronnut hänestä -
juuri ennen.
Siis juuri ennen sitä.
Jestas. Samana päivänäkö?
Niin.
Onko hän täällä nyt?
Ei ole.
Hyvä.
Koska hoitelen hänet puolestasi, jos on pakko.
Kuulehan, kuollut poikaystävä. Luovuta jo. Se on ohi!
Ihan tosi, Poppanen. Miten pysyt yhä jaloillasi?
Pidätkö minua hulluna?
Olet yllättävän järjissäsi kaiken kaikkiaan.
Kuule.
Tiedän, miltä tuntuu, kun ei löydä…
Oletko varma?
Olen.
Selvä.
Niin.
En tiedä, mitä…
En tiedä, mitä sanoa. -Älä huoli.
Se on minun syytäni. Anteeksi.
Jamie.
Sinähän juuri kerroit minulle, ettet ole valmis tähän.
Mennään nyt vain takaisin.
Ehkä joskus toiste. Jokin toinen kerta.
Mutta puutarhuri ei vielä ymmärtänyt,
että au pair oli käskenyt itsensä odottaa jotain toista kertaa -
jo vuosikausia.
Hei, Danielle.
Et ole vastannut puhelimeen, joten päätin tulla käymään.
Anteeksi, Judy.
On ollut hankalaa. -Tietysti.
Kultaseni, olen huolissani.
Et kuulemma pidä huolta itsestäsi. Sinun pitää syödä.
Toin lasagnea.
Lempiruokaani. Kiitos. -Eipä kestä.
Toin jotain muutakin.
Tämä on vähän höpsöä, mutta ehkä haluaisit pitää nämä.
En minä. Valitan, mutta… -Etkö? Ne palautettiin sairaalasta.
En kestä katsoa niitä.
Mutten voi heittää niitä poiskaan.
Ole kiltti. -Totta kai.
Kiitos.
Danielle.
Tiedäthän, että olet yhä tärkeä osa tätä perhettä.
Tarkoitan sitä todella. Tulehan tänne.
Voi, kultapieni.
Kuule, minun pitää hoitaa vähän asioita.
Niin, tietysti. Ole kiltti ja tule syömään milloin vain.
Selvä. Tulen piakkoin. -Hyvä. Olet rakas.
No niin. Heippa sitten. -Heippa, kultaseni.
Toista perässäni. Hannah Grose Pariisissa. Sinä ja minä, kun vielä voimme.
Anteeksi keskeytys, mutta muutun pian kurpitsaksi.
Owen, on aika lähteä kotiin. -On siis jo myöhä.
Jätän juohyväiseni. -Luoja, mikä heitto jopa sinulta.
Aja varovasti. -Tuttu tie. Pärjään kyllä.
Kaikki hyvin.
Katso nyt itseäsi.
Neiti Clayton?
Miles.
Neiti Clayton.
Mitä hel… Mitä hittoa teette alakerrassa?
Flora näki painajaista. -Viedäänpä teidät takaisin sänkyyn.
Ei ihan vielä. Minua pelottaa. Se oli hirveä uni.
Teidän pitää mennä sänkyyn. -En suostu.
Mitä tapahtui?
Komerossa oli jotain kamalaa. Se piti meteliä.
Se tuli sieltä ja meni…
Jokin olio meni sänkyni alle.
Se tiesi nimeni, kurkotti kohti ja sanoi haluavansa tehdä kamalia asioita.
Sen kädet olivat luita.
Kuulostaa kamalalta.
Se oli äitini.
Olen kovin pahoillani, Flora.
Kuulostaa kauhealta unelta.
Viedäänpä teidät takaisin sänkyyn.
Hetken päästä.
En halua mennä ihan vielä. Minua pelotti, mutta voin jo paremmin.
Enää muutama minuutti.
Hetki vain.
Kuule, saisinko lasin maitoa?
Totta kai.
Anteeksi.
Älä nyt.
Ei hätää. Ei ole mitään pelättävää.
Totta. -Niin.
Hyvää yötä, kultapieni.
Tästä puhutaan aamulla.
Olemmekin sitten kahden.
Tekstitys: Kaisa Innes