PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tak teď je musíš nosit navždy?
Až do smrti?
Máma říká, že vypadám decimovaně.
Nejspíš řekla „distingovaně“.
To znamená nóbl.
Můžu je vyzkoušet?
Páni.
Nic nevidím.
- Jde poznat, že jsem to já? - Jasně.
Vidím tě každý den.
- Děti, večeře! - Můžeš zase zůstat na večeři.
Měla bych jít domů.
Ne, vážně, můžeš zůstat.
Máma říká, že můžeš zůstat kdykoli.
Myslím, že by nás nejradši vyměnila.
To bys pak musel žít s mojí mámou.
Páni.
Líbí se ti?
Jo, rozhodně.
Jsi krásná.
Připravená?
Myslím, že jo.
Už jen tohle a pak nás nechají na chvíli být.
OD DĚTSKÉ LÁSKY AŽ K LÁSCE ZA HROB!
Byla to výzva. Vyzvala mě…
abych ji políbil a já to udělal.
A pak mi Kyle řekl, že líbáním holku zbouchneš, tak…
Zpanikařil jsem. Bylo mi deset. Máma mě zabije.
Máma Danielle nás zabije oba.
Musím to napravit.
Tak…
hned druhý den,
když jsme šli do školy, jsem…
poklekl na jedno koleno a požádal ji o ruku.
A ona mě odmítla.
Řekla: „Jsme moc mladí.”
A tak jsem řekl: „Kdy budeme dost staří?“
A…
celé roky jsem se pořád ptal.
Pořád jsme dost mladí, ale i dost staří na to, abychom věděli, co chceme.
A já chci být ten, který s touhle holkou bude.
S touhle krásnou a úžasnou holkou, až do konce života.
Danielle, děkuju, že jsi mě k tomu vyzvala.
Nemůžu se dočkat.
To je všechno.
- Dani, zlato, bavíš se? - Jo.
- Jsem jen trochu unavená. - Jo.
- Eddie říká, že máš ve škole moc práce. - Jo, pár dětí potřebuje pomoc navíc.
Pojď se mnou na chvíli. Mám pro tebe překvapení. Tak pojď.
Tak teda… Mám na tobě hrozně ráda, jak si vždycky všimneš dětí, které tě potřebují.
A ty bys o sebe taky měla pečovat.
Zachraň je třeba všechny, ale nejdřív se postarej o sebe.
Edmund říká totéž.
Pořád.
Pojď sem.
Tohle je jen… Nevím, jen hloupá myšlenka. Možná je to špatný nápad.
Ale…
Pamatuju si, když jsem tě poprvé poznala.
Byla jsi tak roztomilá.
Řekla jsi: „Dobré ráno, paní O’Maraová.
Jsem Danielle a budu Edmundova nová nejlepší kamarádka.”
Vždycky jsi věděla, co chceš.
Tak pokud se ti to nezdá správné, musíš mi to říct. Spoléhám na to.
Vždycky jsem chtěla dceru, které bych to dala.
Na své syny jsem pyšná, ale žádnému z nich by to neslušelo.
Možná Carsonovi.
No, pojď se podívat.
Musely by se nechat zmenšit
a možná i zkrátit.
No, ale…
podíváme se.
OK.
Jsou krásné. Já…
Nevím, co říct.
Prostě řekni…
„Dobré ráno, paní O’Maraová.“
Jsi oblečená?
Pojď dál.
Vypadáš…
Umím se vyfintit, když je třeba.
Pohřeb je ve čtyři.
- Owen říká, ať přijdeme dřív. - Dobře.
To jsou…
pěkný šaty.
To je to jediný, co mám v černé.
Nelíbí se mi to.
Vypadají, jako bys chtěla pohoršit celou ves.
Neříkám, že bych byla proti.
- Jen nechci Owena zklamat. - Nebude mu to vadit.
Opravdu. Nemusíš jít, jestli nechceš.
Vážně?
Tak to řekl.
Zcela zřetelně.
Dobře. Jo.
To je vlastně úleva. Já…
Pohřeb už jsem zažila.
Není to tak dlouho.
A mám pocit, že tohle je…
Hej, Poppins.
Máš volno.
Věř mi, že tvůj doprovod na pohřeb Owenovy mámy nepotřebuju.
Dobře.
Pomůžeš mi se svléct?
No teda!
Ne, vážně.
Ten zip.
Jasně.
Děkuju.
Štípla jsem tě?
Ne, promiň.
Dobře.
- Vrátím se za pár hodin. - OK.
A jestli zjistím, že jsi neodpočívala, bude to mít vážné následky.
Dobře.
Jo.
Dobrý den, slečno Claytonová.
Myslela jsem, že jste ve městě. Na pohřbu.
Ne.
Ne, rozhodla jsem se zůstat doma.
Taky nemám ráda pohřby.
Co tady děláš?
Frotáž náhrobků.
Páni.
Chtěla jsem je před koncem sezóny všechny dokončit.
Slečno?
Bude tam Owenova máma?
- Kde? - Na pohřbu.
Předpokládám, že ano.
Máma s tátou na svém pohřbu nebyli.
Když umřeli, byli daleko.
Museli pohřbít prázdné krabice.
Ale i tak jsme museli předstírat.
A mně to připadalo hloupé.
No…
Víš, rodiče tě milovali tak moc, že…
svým způsobem tu budou pořád.
Nejsou tady.
Promiňte, slečno Claytonová.
Opravdu tu nejsou.
Dívala jsem se všude, ale…
můžeme předstírat, jestli se tak budete cítit líp.
Ne.
Tak pojď, zlatíčko, močíš si tady kalhotky.
Co?
Co je tak… Hej! Ne!
Paní Groseová, u hrobů jsem si promočila kalhoty
a slečna prý, že jsem si pomočila kalhotky,
protože v Americe říkají kalhotám kalhotky.
To je vtipný.
Řekla, že jsem se pomočila jako mimino.
Ach, slečno Claytonová, jeden vám udělám.
Tohle jste ještě neviděla.
Udělám to v modré, aby vám to ladilo k očím.
Bude to úžasné.
Dobře.
Já…
vidím, že jste taky nešla na pohřeb.
Ne, kostel ve vsi není můj šálek čaje.
Nebyla jsem tam od…
Bože…
od svatby.
K mámě Owena chovám úctu, ale…
byla pryč už dávno.
Demence je krutá.
Jamie řekla, že Owenovi prý nevadí, když nepůjdeme.
Jo, to je pravda.
Já projevuji soustrast svým způsobem. On chápe, že pohřby jsou pro ty, co žijí.
Živí se musí rozhodnout, co dokážou a nedokážou snést.
A ty pojď se mnou.
Pustíme se do přípravy večeře.
- Já a Miles pomůžeme. Můžu něco nakrájet. - Nenechám tě nic krájet.
Vychovatelka zapálila svíčku ne na památku těch, které ztratila,
ale aby odčinila chvíle, kdy na ně zapomněla.
Ty nedávné chvíle, kdy byla dokonce ráda, že na ně zapomněla.
VIOLA LLOYDOVÁ, 35 LET 1645–1680
Myslela jsem, že děláte naši oblíbenou večeři.
Neřekla jsem „vaši“. Tohle je Owenova oblíbená.
Ale Owen tu není.
- Ahoj, lidi! - Ahoj.
- Jaký to bylo? - Však víš, moře srandy.
Něco k pití?
Jo, udělám čaj.
- Ne! - Ne!
Já ho udělám.
Můžete dát pozor, aby si tihle dva neusekli prsty?
Owen dělal, co mohl.
Skoro nikdo už neví, jaká byla, když jí fungovala mysl.
Nerada to říkám,
ale svým způsobem to musí být úleva.
Pro Owena.
Vypadal…
jako že se mu ulevilo?
Ne.
Nedával na sobě moc znát.
Byl otřesený.
Mně by se ulevilo.
Takhle se ztrácet.
Každý den se trochu opotřebovávat.
Prokrista.
Prostě mě zastřelte.
Ukončete mé trápení.
Není to vůči nikomu fér.
Férovost s tím nemá nic společného.
Jo, máslo.
Poppins, jsi v pohodě?
Jo.
Fajn.
Potřebuju…
Potřebuju chvilku.
Panebože.
Ježíši.
Co se stalo?
- Já myslela, že je to Peter Quint. - To je směšné. Vypadám mnohem líp.
Hej, v klidu, Poppins.
Panebože.
Moc se omlouvám.
Zapůsobilo to. Nic se nestalo.
Ty bláho, co tady plašíš nevinné Američanky?
Máš být na pohřbu.
Musel jsem odejít, tak jsem vlezl do auta a nevěděl jsem, že jedu sem,
dokud jsem nepřijel.
Měl bych jít, že? Měl bych se vrátit…
Večeře je…
skoro hotová.
Měl bys jíst.
Určitě jsi nejedl.
Paní Groseová,
jak jste věděla, že Owen přijde?
Připravila tvoji oblíbenou večeři.
No tak.
Pro změnu někdo uvaří pro tebe.
Dostal jsem z ní infarkt!
Dani, jen se na sebe podívej.
Měla jsem si ty svoje nechat.
Asi jsem je spálila.
Zlé vzpomínky i manželství.
Danielle naštěstí nesdílí můj vkus na muže.
No, naštěstí pro Edmunda.
Ten tady má nejvíc štěstí.
A s radostí říkám, že to ví.
Máš skvělá ramena.
Víš to?
Děkuji.
Vyčeš si na svatbu vlasy nahoru. Ukaž je.
- Karen, no tak. - Nechalas Mika, aby tě v nich viděl?
- Ne, ale… - Otec Danielle mi je pomohl vybrat
a jak to dopadlo.
Z toho nemůžeš vinit šaty.
Paní Groseová říká, že pastýřský koláč je tvůj nejoblíbenější,
tak jsem ti ho chtěla donést,
protože ty jsi můj nejoblíbenější.
Díky, zlatíčko.
Hannah, je to skvělý.
- Pamatuju si, co jsi mi řekl. - Do omáčky půl lžičky Marmitu.
Je to znát.
Jo, moje…
máma to dělala, když musela odejít do práce.
V lednici to vydrželo celé dny.
Pardon, pořád se vzpamatovávám.
Víš, že mě napadli?
Přímo u dveří.
Moc se omlouvám.
Hele, nech ji být, nemůže za to.
Je Američanka. Jsou to v podstatě divoši.
Odjedeš teď pryč, Owene?
Když už se nemusíš starat o mámu?
- Proč? Lezu ti krkem? - Ne!
Přiznej, že vám lezu krkem.
Paní Groseová se určitě nemůže dočkat, až se mě zbaví.
Přesně. Jsem moc stará na to, abych trpěla to tvoje poflakování v mé kuchyni.
Ne, má tě ráda.
Vážně. Paní Groseová, řekněte mu to!
Dojez večeři.
Ty neumíráš, víš?
Jak to myslíš?
Když umřela máma s tátou, myslela jsem, že umřu taky.
Byla jsem si tím jistá.
Ale pak jsem si řekla:
Co kdybych už mrtvá byla?
Ale nikdo to nevěděl a já chodila kolem mrtvá.
Ale všichni mě viděli a slyšeli.
To bylo hrozné.
Cítila jsem se, jako bych umírala,
protože jsem byla stále naživu.
Bez toho to nejde.
Nebyla jsem mrtvá.
Byla jsem jen hrozně smutná.
Ale pak jsem poznala tajemství.
A už jsem nemusela být smutná.
Jaké tajemství?
Zemřít neznamená odejít.
Tak…
nemusíš být smutný.
Slečno, myslím, že by mi měla být dovolena sklenka vína.
S tím nesouhlasím.
Všichni máte sklenku.
Mimochodem…
- Peter mi to občas dovolil. - Propána, kdy o něm přestaneme mluvit?
Moje máma mi ho ředila vodou. Dávala mi půlku sklenky.
Moje máma taky.
Akorát bez vody.
- To dělají pro děti ve Francii. - Nechci ho zředit!
Chci opravdovej drink, krucinál!
Ne!
Dobrou, Owene.
Dobrou.
No tak. Oba.
Víte…
tahle mladá žena se mi líbí.
Slečno Claytonová…
Prosím, nepřemísťujte mi nic v domečku.
Mám velmi zvláštní systém.
Promiň.
Máte Petera.
Floro!
Ano?
Viděla jsi ty nebo Miles…
Petera Quinta?
Od doby, co odešel?
Možná jste ho…
pustili do domu.
Já se nezlobím.
Jen chci, abys mi řekla pravdu.
Ne.
Jistěže ne.
Nepouštíme ho dovnitř.
Tak to nefunguje.
Na co se díváš?
Pardon?
Děláš to často. Díváš se mi přes rameno. Na co se díváš?
Nevím, o čem mluvíte.
To bylo pěkný divadlo.
Co jako?
My dva jsme si dost podobní.
Jsme?
Jo.
Jsme.
Tím největším způsobem, jakým to jen jde.
Taky jsem vyrostla bez rodičů.
Umřel mi táta…
když mi bylo jako Floře.
A moje máma…
byla naživu, ale…
duchem byla pryč.
Často jsem musela být svůj vlastní rodič.
Děcka jako my…
jako ty…
a já…
a Flora…
Jsme výjimeční.
Vyrůstáme rychleji než ostatní.
A ještě výjimečnější…
můžeme si vybrat dospělé, které si v životě udržíme.
Aspoň většinou.
Asi to je výjimečné.
Říkám to, protože chci, abys věděl, že to chápu.
Když mluvíš trochu dospěleji nebo…
se chceš chovat jako dospělí, chápu to.
Byla jsem stejná.
Taky jste někoho ztratila?
Ano.
Ztratila jsem lidi různými způsoby.
Ale…
páni!
Milesi, máš tu pár skvělých dospělých.
Pár skvělých lidí, které si můžeš vybrat jako rodinu.
Jestli chceš.
Dobrou noc.
Všichni jsme venku a ty se k nám přidáš.
Tady je.
Dej si. Některá z těchhle vín jsou starší než ty.
Hannah, dej jí lahev.
Hannah.
Kdes byla, drahá?
Moc se omlouvám.
Já…
Poslední dobou jsem docela dost mimo.
- Děkuji. - Děkuji.
Hej.
- V klidu. - Dobře.
Ublížíš si.
Promiň. Snažím se přestat.
Hele, vím, že je toho teď hodně.
Příprava svatby je prý jedním z největších stresů v životě.
Ale vedeš si skvěle.
A chtěl jsem, abychom si udělali večer, kdy o tom nemusíme mluvit.
Vlastně…
Eddie, říkala jsem si, že bychom to mohli zmírnit.
Možná jen…
Nevím, nemyslím si, že to musíme…
tak přehánět.
Jo, já myslel, že chceš velkou svatbu.
Pokud ne, je to naprosto v pořádku.
Já…
myslela, že to chci.
Chtěla jsem…
to chtít,
ale je to tak drahé…
a…
tolik…
organizování.
- Zklameme tolik lidí. - V pohodě, jak chceš.
Na moment jsem myslel, že už se nechceš vdávat.
Eddie.
Já nemůžu.
Co jsem udělal?
- Nic. - Co jsem neudělal?
- Tak to není. - Tak jak to je, Danielle?
Děkuji.
To nedává smysl.
Měla jsem něco říct dřív.
- Myslíš? - Nechtěla jsem tě ranit nebo tvoji mámu.
Nebo tvoji rodinu.
A pak jsme se do toho pustili.
- Ježíši Kriste. - Já…
myslela, že jsem sobecká.
Že to prostě vydržím a nakonec se budu cítit tak, jak mám.
Nechtělas mě ranit, co?
A…
miluju tě.
Hrozně moc.
I tak.
- Prostě to není… - Jdi do hajzlu, Danielle.
Jak… Proč mi to děláš?
Já…
Já ne… Eddie…
Tak jo.
- Eddie. - Ne, pusť mě.
- Promiň! - Bože, to už stačí!
Promiň.
Eddie!
Zatraceně!
Padlý voják.
Owene, buď hrdina. Podej nám další lahev.
Táborák miluju. Připomíná mi to dětství.
Ale cením si nápojů pro dospělé.
Za starých časů…
za hodně starých časů stavěli v tuhle roční dobu obří ohně.
Mluvili o lidech, které ztratili.
Házeli do něj oběti, aby vyhnali zlé duchy.
- Většinou staré kosti. - Jo, proto se to tak nazývá, že?
Jak říkám…
slovo bonfire pochází…
ze staroangličtiny a znamená „oheň z kostí“.
Postav hranici ze starých kostí a spal stíny.
Protože od nynějška…
se stíny prohlubují…
a noci se prodlužují.
Směřujeme do tmy a musíme se jeden druhého držet,
protože toho moc neuneseme.
Tak…
má někdo nějaké staré kosti?
Dobrá, začnu já.
Rebecca.
Rebecca Jesselová.
Bože, už je to skoro rok.
Rok zaměřený na špatného člověka.
Ale ať je kdekoli,
má desetkrát hodnotu toho, jehož jméno nevyslovím.
Byla výjimečná.
Byla krásná.
A byla za to potrestaná.
Nevím, proč jsou výjimečné mladé ženy vždy potrestány.
Rebecca.
Tak jo, teď já.
Lord a lady Wingravovi.
Dominic a Charlotte.
Byli to dobří lidé.
Staromódní…
laskaví lidé.
A dětem moc schází.
To nic nenapraví.
Nikdy.
Ale je tu Dani Claytonová.
Je trochu divná, ale je mnohem silnější, než si myslí.
A jestli někdo může Milesovi a Floře pomoct,
je to ona.
Jsem ráda, že tu je.
I oni by byli rádi.
A co ty, Poppins?
Ne, díky.
V pořádku.
Ne, nemusíš.
Takže…
moje máma.
Margaret Sharmaová.
Bylo jí 67.
Ke konci na to sama zapomněla.
Říkala mi tátovým jménem nebo jménem jejího bratra.
Snažil jsem se předstírat,
že nevím, kým mám být.
Tohle na pohřbu vůbec neřekli.
Neudělali by to. Jen to…
zmírnili.
Vylepšili to.
Vynechali všechno to špatné.
A všechno to dobré.
Neřekli, jak byla vtipná.
Jak…
na tebe mrkla z druhého konce stolu.
Zbožňovala sladké.
Měla přidrzlý smích.
A milovala mě…
tak moc…
až to bolelo.
Někdy.
Ať jsem udělal cokoliv.
Byla pryč dávno před tím, než zemřela.
A chybí mi.
Byla mojí oporou.
A byla asi i moje…
břímě.
Kriste.
Na konci vypadala tak malá.
Ale pořád tak…
těžká.
A já…
A mně nezbývalo než…
ji nechat, aby se mě držela,
dokud nepřišel čas se mě pustit.
A brzy ji pustím i já.
Je mi to moc líto.
Děkuju.
Je mi to moc líto, Danielle.
Byl to úžasný mladý muž
a byli jste krásný pár.
Děkuju.
Odpusť mi.
Zvládáš to dobře, zlato.
Je mi to moc líto.
Až do konce byl díky tobě šťastný.
Doufám, že to víš.
Jsi tak statečná, zlato.
Jsem na tebe pyšná.
Promiňte!
Promiňte.
Vychovatelka byla unavená. Byla unavená už tak dlouho.
Ale aniž by si to uvědomovala, řídila se dle rady, kterou dala Milesovi.
Držela si nablízku člověka, vedle kterého se mohla cítit unavená.
Člověka, který by jí pomohl spálit stíny.
Nebudu se ptát, jestli jsi v pořádku, protože nemám ráda lhaní.
Tak co se děje?
Zdálo se mi, že vidím…
Petera Quinta.
- Ale on to nebyl. - Ne, samozřejmě že ne.
Není to poprvé, co jsem…
viděla věci, které…
tam nejsou.
Co dalšího?
No…
Já…
Asi jsem…
ti už řekla o mém snoubenci, ne?
Jo, řekla.
Jo.
Já jsem…
doufala, že se k tomu dostaneme.
Jo.
Byli jsme…
zasnoubeni a on umřel.
Umřel a já…
Někdy ho…
vidím.
Tohle jsem ještě nikomu neřekla.
Je mi…
to moc líto.
Zrovna jsme se rozcházeli.
My…
Já se s ním…
Rozešli jsme se. Já se s ním rozešla.
Těsně předtím.
Chci říct těsně…
těsně předtím.
Propána, Dani, ten samý den?
Jo.
Je tady teď?
Ne.
Dobře.
Protože když bude třeba, tak ho srovnám.
Hej…
mrtvý příteli!
Vzdej to! Je konec!
Vážně, Poppins.
Jak jsi to vydržela?
Myslíš, že jsem blázen?
Myslím, že jsi překvapivě při smyslech.
Hele…
Vím, jaký je to pocit…
když nemůžeš najít svůj…
Určitě?
Ano.
OK.
Dobře.
Nevím, co…
- Nevím, co říct. - Prostě na to zapomeň.
Je to moje vina. Promiň.
Promiň, jen…
- Jamie. - Právě jsi mi řekla,
že na to nejsi připravená.
Prostě…
hodíme zpátečku.
Třeba jiný večer.
Třeba někdy jindy.
Ale zahradnice ještě nepochopila to,
že vychovatelka odkládá své city na další večer…
na někdy jindy…
už celá léta.
Ahoj, Danielle.
Nezvedáš telefon, tak jsem si řekla, že přijdu.
Promiň, Judy, já…
Je to…
- Je to teď špatný. - Jistě.
Zlato, mám obavy.
Lidé říkají, že o sebe nepečuješ.
Musíš jíst.
Přinesla jsem lasagne.
- Moje oblíbené. - Jo.
- Díky. - Ne.
Přinesla jsem i něco jiného.
Asi je to hloupé, ale…
Možná je budeš chtít.
Ne. Judy, promiň, ale já…
Opravdu? Byly v jeho věcech z nemocnice a…
nemůžu se na ně ani podívat.
Nemohla jsem je vyhodit, tak jsem myslela…
- Prosím. - Jistě.
Děkuju.
Danielle…
Doufám, že víš, že jsi pořád důležitou součástí rodiny.
Myslím to vážně.
Pojď sem.
Ach zlato.
Dobře. Musím dodělat pár věcí.
- Jo, samozřejmě. - Jo.
Prosím, přijď na večeři. Kdykoli.
- Dobře, přijdu. - Dobře.
Brzy.
Mám tě ráda.
Dobře. Tak zatím.
Ahoj, zlato.
Řekni to se mnou.
Hannah Groseová v Paříži.
Ty a já, dokud můžeme.
Nerada ruším,
ale jdu na kutě.
Pojď, Owene, je čas jít domů.
Už je čas.
No…
Cinkneme si později.
Už máš dost.
Jeď opatrně.
Cestu znám. Zvládnu to.
Všechno v pohodě.
Ty teda vypadáš.
Slečno Claytonová?
Milesi!
Slečno Claytonová!
Co to…
Co tady dole krucinál děláte?
Flora měla noční můru.
Dobře, tak zpátky do postele.
Ještě ne.
Jsem docela vyděšená.
Byl to hrozný sen.
Měla bys být v posteli.
Ne, to nechci.
Co se stalo?
V šatníku bylo něco hrozného a hlasitého.
A odtamtud to lezlo do…
Stvoření!
Stvoření v mé posteli.
A znalo moje jméno.
Oslovila jsem ho a znalo moje jméno a řeklo, že chce udělat hrozné věci.
A místo rukou mělo kosti.
To zní hrozně.
Byla to moje máma.
Moc mě to…
mrzí, Floro.
To zní jako hrozný sen.
Odvedu vás do postele, dobře?
Jen minutku.
Ještě nechci.
Byla jsem tak vyděšená,
ale už se cítím líp.
Ještě…
pár minut.
Jen chvilku.
Vlastně…
mohla bych poprosit o sklenici mléka?
Samozřejmě.
Promiňte.
Ne.
To nic. Není se čeho bát.
- To je pravda. - Jo.
Dobrou noc,
holčičko.
Promluvíme si o tom ráno.
Tak jsme tu jen my dva.
Překlad titulků: Leona Filipová