PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Probral se!
Probral se.
- Dobrý bože. - Probral se.
PŘED ROKEM
Dobré ráno.
Děkuji.
Dobré ráno.
To rozhodně není.
Malý vyprošťovák…
a vaše schůzka v deset.
Nikoho před polednem.
Tak to vám neprojde.
Trval jste na tom. Řekl jste, že i kdybyste prosil, musíme to vyřešit.
Prokrista.
Ta chůva.
Vychovatelka. Tady máte.
Vychovatelka.
Slečno Jesselová.
Jsem Peter Quint. Pracuju s Henrym.
Pane Quinte.
Máte tam skvrnu.
Chcete minutku?
Ne.
Už je to dobrý.
Všimne si toho.
OK.
- Prosím. - Děkuji.
Pane Wingrave,
tohle je Rebecca Jesselová.
Četla jsem o vašem vítězství
v Bakerově případu.
Klobouk dolů.
Kde jste to četla?
V deníku The Telegraph.
Máte na blůze skvrnu.
Dětem je kolik?
Sedm a devět?
Očekávám, že přílišná péče o blůzy mi k ničemu nebude.
Zcela správně.
Věřím, že vám agentura o našich okolnostech řekla.
Ano, a je mi velmi líto vaší ztráty. Když si jen představím, čím si ty děti…
- Nemám brýle na čtení, Petere. - Jistě.
Máte vynikající reference.
Škola orientálních a afrických studií. Chodila jste na SOAS?
Jen na kurz ruské poezie.
Londýnská škola ekonomie.
To zrovna není bašta ruštiny a bardů.
Dodělávám si studium veřejného práva.
Překvapení pokračují.
Tak proč se ucházíte o práci chůvy,
když máte ambice jinde?
Já to tak nevidím.
Vždycky jsem v tom byla dobrá, abych byla upřímná.
Mám zvídavou mysl.
Denně si pokládám otázky na sebe i na svět kolem
a to velmi ráda podněcuji u dětí.
Věřím, že to nebude problém, pane Quinte.
Tak co myslíte?
Vychovatelka.
Správně. To je hlavním cílem dnešního dne.
Nazval jsi to prací chůvy.
Vážně?
Udělal jsem chybu.
Nesmysl, Petere. Oba víme, že ty chyby neděláš.
Určitě je to on?
Zcela jistě.
Viděla jsem ho i včera v lodžii. Hannah říká, že se jmenuje Peter Quint.
- Oni vědí, kdo je. - Pamatuju si ho.
Myslel jsem, že bude někde na pláži.
Děti, běžte nahoru, prosím.
- Ale… - Žádné dohadování. Nahoru.
Běžte.
Quint loni vybral jeden z bankovních účtů pana Wingrava. Přes 200 000 liber.
Těžko uvěřit, že by se vrátil ještě pro stříbro. Viděl ho ještě někdo?
Já ne, ale určitě má pravdu.
Děti?
Ty taky ne.
Obhlédl jsem to a nic jsem neviděl. Asi ho vyděsila moje světla.
Ať to byl kdokoli.
Zamkněte dveře a okna, a pokud ho zase uvidíte, zavolejte nám.
Teď nic jiného nezmůžeme, bohužel.
A to je všechno?
Obhlédl jsem to. Nevím, co dalšího mám podle vás dělat.
Cokoli.
Podívejte…
obhlédl jsem to.
Peter je sice šmejd, ale nebezpečný není.
Je to zloděj.
Jen mu nedávejte přístup ke svým účtům
a budete nepochybně v pohodě.
Zavolám i panu Wingravovi.
Třeba nám dá nějakou radu.
Od policie toho očekával hodně, pokud mi slouží paměť.
Nejspíš je stále v kontaktu s vaším nadřízeným.
Ještě jednou objedu pozemek.
Na cestě zpátky.
Madam.
Opravdu zavoláte Henrymu?
Jo, ale je dvě hodiny daleko. Zavolám Owenovi a Jamie.
Kam s tím jdete?
Obhlédnu si to sama.
Pane Quinte,
ráda vás opět vidím.
Potěšení je na mé straně.
Obávám se, že v tomhle pásmu není moc stanic.
Můžete to klidně vypnout.
Tak… byl jste pro mě, nebo proti mně?
Myslíte, že na tom záleží?
No,
řekl jste, že pracujete s panem Wingravem, ale připadalo mi to jako váš pohovor.
Musel jsem vás najmout.
Už teď jsem poskok, šofér i ošetřovatelka.
Kdybych vás nenajal, byl bych i chůva.
Sir Henry není zcela v pořádku?
Je to dobrý člověk. Má teď jen špatné období, to je vše.
Do čeho jsem se to dostala?
Ty děti jsou chytré, i když trochu zvláštní.
Kluk je trochu záhadný a holka si vykládá s tapetou.
Chci říct…
Jak se s tím vyrovnávají? Po tom všem, čím si prošli.
Víte…
Nevrátili se jim domů rodiče.
To je vše.
Kromě toho to moc nechápou.
No ahoj.
Jsi jako nádherná květina. Jak se jmenuješ?
Já jsem Flora.
To znamená květina. V latině.
Jistěže ano.
- A ty musíš být Miles. - Ahoj.
Budu hádat, vy musíte být naše Mary Poppins.
No, nejsem naprosto dokonalá,
ale jsem…
naprosto úžasná.
- Hannah Groseová. - Rebecca.
- Ráda vás poznávám. - Já vás taky.
Tohle je Owen.
- Těší mě, Owene. - A…
- Jamie. - Ahoj.
Neměl bys kouřit.
To máš pravdu.
Líbí se ti to?
Otevři to.
A cvakni.
- Vše vám ukážu. - A je to.
Musíte vidět zahradu soch.
- Nech slečnu, ať se ubytuje, než… - To nic.
Tak jo.
Nejradši mám zahradu soch.
Jsou tu samozřejmě květiny.
A mnohem víc.
A je to všechno…
naprosto úžasné.
Když se slečna Jesselová
poprvé procházela po pozemku Bly,
přála si, aby nikdy neodešla.
A to přání…
se jí splnilo.
- Ježíši! - Ježíši!
Zabila jsem tím dost krys.
S radostí k nim přidám zasranýho Petera Quinta.
Zjevně ho nemáš moc ráda.
Nevíš ani půlku.
Učím se.
Jdeš na to dobře.
To ho ponaučí.
Už ses dívala tamhle?
Hannah je musela nechat hořet.
Vždycky je zapálí a zapomene.
Tohle místo jednou lehne popelem.
Pojďme.
Po Peterovi ani stopy.
Dáte si kakao?
Je mi zle při pomyšlení, že je tam venku.
Co kdybychom tu zůstali? Pro jistotu.
- Jo! Přespávačka. - Jo! Super.
- To by bylo úžasné. - Přespávačka. Super.
A co tvoje máma?
Jen jednu noc. Ona už spí.
- Lepší, když zůstanu, kdyby se objevil. - To by bylo skvělý.
Ještě jste se nenapila svého kakaa.
Dáte mi ho?
- Ne, budeš vzhůru celou noc. - Ano!
- Vzhůru celou noc! - Floro.
To je tak vzrušující!
Budeme vzhůru celou noc a bude to naprosto…
Co ho to napadlo znovu se tady ukázat?
Kvůli dalším penězům to být nemůže.
- Ještě nemohl utratit to, co ukradl. - Ne, díky, zlato.
- Někdo musí být střízlivý, aby ho sejmul. - Chceš pohrabáč, nebo brokovnici?
Svícen v knihovně.
Prosím.
Co když je to on, kdo sem volá…
a pak zavěsí?
- Myslela jsem, že to jsou jen legrácky. - No, možná ne.
Komu by chtěl volat?
Možná Becce.
Proč by volal mrtvé?
Možná neví, že je mrtvá.
Mimo hrabství se o tom nemluvilo.
Možná o ničem neví.
Nebo utratil všechny peníze nebo si to rozmyslel.
Nebo mu možná chybí.
Tak…
občas zavolá do domu…
v naději, že to zvedne, což…
nikdy neudělá.
Tak…
se vrátil,
aby zjistil proč.
To pro nikoho nevěstí nic dobrého.
Nechci být u toho, až Peter Quint zjistí, že je Rebecca mrtvá.
- Tihle dva jsou přátelé? - Jo, jsou přátelé.
Nejlepší přátelé.
Panenky jsou směšné.
Panenky jsou skvělé.
Můžeš si vymyslet různé postavy a vyprávět s nimi příběhy.
Ahoj, jmenuji se Flora.
Nejsou vymyšlené.
Udělám i jednu pro vás.
Máte oblíbenou barvu?
Žádnou nemám. Líbí se mi všechny barvy.
Tak vám ji udělám se všemi barvami.
Děkuji.
Vstupte!
Neruším?
Mám tu nějaké zařizování pro sira Henryho a…
našel jsem tyhle a řekl si, že tak krásné květiny si zaslouží krásnou ženu.
Jsou pro tebe, Floro.
Děkuji mockrát.
Jsou naprosto úžasné.
Květiny jsem nikdy nedostala. Já myslela, že jsou pro slečnu Jesselovou.
A teď hrozně žárlíte.
No, můžeme se podělit, ne?
Samozřejmě.
Tady máte květinu. Prosím.
Děkuji, Floro.
Pojďme je dát do vody, dobře? Hned se vrátíme.
Snad nejsou ze zahrady Jamie.
Jinak se bude zlobit.
Ta se zlobí od narození.
Nechápu, proč je Flora z těch hloupých květin tak vedle.
Víš, o čem život opravdu je, Milesi?
- O květinách ne. - Ne.
O klíčích.
Víš…
lidé jsou jako zamčené pokoje.
Mají různý zámek a ty musíš odhadnout tvar jejich klíčů.
Jako všechny ty…
klíče ke všem dveřím v tomhle nesmyslně velkém domě.
Různé klíče k různým dveřím.
Když chceš, aby někdo otevřel dveře,
musíš vyzkoušet různé klíče, dokud nenajdeš ten, který funguje.
Třeba…
pro lidi jako tvůj strýc.
Jeho klíč jsou peníze.
Nebo lichotky.
Pro koně je to mrkev.
A pro většinu žen…
to jsou květiny.
Tak proč jsi ty květiny dal Floře?
Nedal.
Pořád pracujete?
Právě jsem skončil.
Moc se mi do toho počasí nechce.
Tak nechoďte.
Dejte si čaj, než to přejde.
Dobře.
Jak se vám tady líbí?
Je to skvělá práce.
Ano.
Děti jsou moc milé, i když občas vytírám jejich blátivé stopy.
Už dvakrát se během noci vyplížily ven.
Ne, jak se vám líbí tohle všechno?
Život na panském sídle,
zahrada soch, rozkazovat služebníkům, tahle absurdita.
Nedá se říct, že bych byla paní domu.
Ráno jsem z chlapcova svetru umývala zvratky.
Promiňte, to není vtipný.
Vy jste tak chytrá žena.
Je to spíš urážlivé.
To nic.
Miles je zlatíčko.
Tohle jste určitě nechtěla.
Neumím si představit, jak se mladá Rebecca Jesselová
dívá z okna a sní o tom, že jednoho dne
bude prát zvratky kluka nějakých boháčů, zatímco se jeho opatrovník upíjí k smrti.
Na to jste moc dobrá.
Příliš dobrá.
A příliš chytrá.
Je mi jedno, jestli to Henry nevidí, já ano.
Viděl jsem to už první den a řekl jsem mu: „Jednou budu možná pracovat pro ni.“
Řekněte mi, co chcete.
Každý v životě něco chce
a naši nadřízení nás přesvědčili o tom, že je to špatně.
Tak co chcete, Rebecco?
Chci být advokát.
To je řeč!
Ne právní poradce.
Pořádný advokát, jako pan Wingrave.
Ale nejdřív musím na stáž.
Tři ženy z mého ročníku byly na stáži a všechny v prvním roce odešly.
Staří chlapi, kteří se vám šest měsíců snaží sáhnout pod sukni,
zatímco se je snažíte přesvědčit, že váš mozek není mezi nohama.
Tak jdete jinou cestou?
Máte vynikající reference: Astorovi, Bryceovi, Grayovi z Norfolku.
Takoví lidé vás poznají, vidí ten intelekt a důvtip, jak pečujete o jejich dědice.
Ale teď…
Teď si vaši přítomnost vyžadují jejich ženy a děti.
A vy se dál soustředíte a děláte dojem,
přeskočíte všechny ty lapající ruce a najdete někoho, kdo by vás mentoroval.
Henry je Rada koruny a mistr obchodní legislace,
ale o tom jste věděla, ne?
Vidím do vás, Rebecco.
Vidím do vás.
Tak…
proč jste tady?
Proč jsem tady…
na téhle Zemi?
Proč jsem tady v téhle práci, nebo…
proč jsem tady s vámi,
když jsem měl být před hodinou v Londýně?
Vezmu to popořadě.
Proč jsem tady na Zemi?
Abych tu nechal víc, než jsem vzal.
Proč jsem tady v téhle práci?
Možná na to nevypadám, ale…
existuje strop, přes který ani já nemůžu prorazit.
Tam, kde jsem vyrostl… Prostě nepatřím do stejnýho klubu.
Tak…
proč jsem tady?
Nevím.
Ale cítím…
naději.
A to se často nestává, mně ne.
Měl bych jít. Omlouvám se.
- Určitě? Pořád… - Ne, to je dobrý.
To nejhorší je pryč.
Ale děkuju za pití a za společnost.
Není zač.
Děkuju…
za ten rozhovor.
Opravdový rozhovor už jsem dlouho neměl.
Dobrou noc, Rebecco Jesselová.
Dobrou noc, Petere Quinte.
Hej, dobrý?
Ach bože, moc se omlouvám.
Už několik dní jsem pořádně nespala.
No, paní Groseová, teď už je pozdě.
No tak.
Odpočiň si na chvilku.
Nechtěla bys tam být schoulená ty?
Každá holka ve vsi po něm šílí.
A on to ani neví, což je ještě horší.
- Vypadají jako Bonnie a Clyde. - Jo…
kdyby Clyde Bonnie podrazil.
On utekl.
Ona za to zaplatila.
Tak co teda? Pronásleduje mrtvou ženu?
Riskuje vězení pro někoho, koho nevzal s sebou? To nedává smysl.
Špatný druh lásky tě může vyřídit.
Následovat tě.
A přimět tě dělat pěkný hovadiny.
A ti dva…
věř mi, to byl špatný druh lásky.
- Všichni jsme zažili špatný druh lásky. - Ale já viděla, jak se do ní zavrtal.
Hluboko.
Vím, proč tolik lidí míchá lásku a vlastnictví.
Ale víš, co to znamená?
Nechytil do pasti jen ji,
ale i sebe.
A doufám, že ho bude navždy pronásledovat.
Lidé je míchají, že?
Lásku a vlastnictví.
Jo, míchají.
To by nemělo být možné.
Jsou to dvě protichůdné věci. Láska a vlastnictví.
Jo.
Měli by být v posteli.
Ach, ano.
Ano.
- Vezmu je. - Dobře.
Tak pojď.
Děkuji.
Jsi ta nejskvělejší.
Měl jsem zlý sen.
Ublížil jsem vám.
- A byla jste z toho smutná. - To se nikdy nestane, zlato.
Máš srdcové karty?
Ne.
Ty jsi ale lhářka! Vidím tam dvě!
Přestaň se mi dívat do karet! Slečno, on podvádí!
- Ty lžeš a to je podvod! - Není!
Přestaň podvádět, Milesi.
Petere!
Co tady děláš?
A především – koupil jsi mi další květiny?
Ne.
Vyřizuji věci pro vašeho strýce, tak mě sem na pár dní poslal.
- Dní? - Přesně tak.
Paní Groseová mi zrovna připravuje pokoj.
Přijede strýček Henry?
Nevím.
Co se tak tváříš?
Nic.
Taky jsem ztratil tátu.
Byl jsem starší než ty.
A většinu času to bylo o ničem, ale…
Tohle jsi viděl, ne?
Tohle patřilo tátovi.
Je to kousek z něj.
Jeden z mála pěkných kousků.
Co takhle…
kdybys mi to pohlídal?
Chceš?
Jen nepodpal dům, prosím tě.
Tak pojďme hrát!
Jen dávej pozor, protože Miles je pěknej podvodník.
- Opravdu? - Ale jinak…
je to naprosto úžasné.
Ano, a ty jsi naprosto praštěná.
Přestaň, Milesi!
Omlouvám se, neměl jsem…
Nemohl jsem spát a…
Dobré ráno.
Našel jsi ho?
Ne, vůbec nic. Rychle jsem to obešel.
Jsme v bezpečí.
Ale víš co? Pan McQueeny odvedle by mohl dnes na mámu dohlídnout.
- Zavolám mu a zůstanu tady, kdyby něco. - Ne, vážně.
- Cítila bych se hrozně. - Je to jen den.
Určitě si ode mě ráda odpočine.
Třeba to bude k něčemu dobrý.
Díky, že nám spěcháš na pomoc.
Ty vždy spěcháš na pomoc mně.
Dobré ráno, je čas se probu…
Už jsi vzhůru.
Jak se cítíš?
Znamenitě. Vskutku úžasně.
Můžeme si udělat piknik?
Venku je krásný den.
Až najdeme Floru, uděláme si pěkný den.
Jak to myslíš? Není v pokoji?
Floro!
Hotovo.
Chtěla jsem vám něco ukázat.
- Prosím. - Děkuji.
Řekla jste, že se vám líbí všechny barvy, a Miles říká,
když smícháte všechny barvy na světě,
dostanete černou.
Je krásná. Moc se mi líbí.
Vy jste krásná.
I Peter to dnes ráno říkal.
Zůstal tu přes noc, víte?
No, je fajn, že tu je.
Floro!
- Floro! - Ne!
Ne!
Horečka to není.
Něco ti řeknu, zlato.
Zbytek dne strávíš v posteli.
Byla neutišitelná.
Obávám se, že to není bezprecedentní.
- Není divu, vzhledem k tomu, co zažili. - Ano.
Až budete mluvit s Henrym, řekněte mu, že jsou v pořádku.
Jsou v pořádku?
Fyzicky jsou na tom dobře.
To je vše, co můžu komentovat.
Vyprovodím se sám.
- Rád jsem tě viděl, Hannah. - I já vás.
Nemůžu uvěřit, že nepřišel. Řekla jsem mu, že jsem zavolala doktora.
Řekl: „Dejte mi vědět.”
Řekni, že voláš koronera, a pak možná.
Henryho Wingrava do Bly nic jiného nedostane.
To samé řekl o Quintovi. „Dejte mi vědět.“
Ale pořád tomu nerozumím.
Byla u jezera.
Ale ona ho nesnáší.
Jo.
Milesi, miláčku, nepomohl bys Owenovi se snídaní?
Není pravda, že ho nesnáší.
Proč by někdo nesnášel jezero?
Pořád o něm mluví.
Jistě.
Ale Flora lže.
Dobré ráno.
Ano, je.
Propána, musím vstávat.
- Za chvíli. - Ne, přestaň. Vážně.
Myslím to vážně.
Vrať se.
Pamatuj si, kde jsme skončili.
Musím jít.
Můžou počkat.
Prosím.
Jsi tu ještě jednu noc, ne?
Ne?
Aspoň.
Řeknu Henrymu, že když nezůstanu, dům vyletí do povětří.
Pamatuj, kde jsme skončili.
Aspoň do večera.
Vrať se do postele.
Prosím.
Trpělivost.
Večer opět vaříš pro sedm lidí.
- Bude tu i dnes večer? - Vypadá to tak.
I když nevím, na jak dlouho.
Co je to?
To je velmi specifické bordeaux,
které by ti vyrazilo dech, Hannah. Chceš skleničku?
Byl jsi ve vinném sklepě?
Jo, s Henryho požehnáním.
Trochu ti nechám, jestli chceš. Je to výborný ročník.
- Nemůžu. Musím se vrátit. - Já vím. Jen pár minut, prosím.
- Už zase bláto. Proč to sem pořád tahají? - Tak ať to uklidí.
- Tady by vůbec neměli být. My taky ne. - V pohodě. Máme svolení seshora.
- Děti… - Jsou zabavené.
Postaral jsem se o to. Dobře?
Dobře.
Důvěřuješ mi?
Ano, důvěřuju ti.
- Co? - Počkej.
- Co to děláš? - Překvapení.
Propána.
Ještě pár kroků.
- Nemám moc času. - Já vím.
Dobře. Otevři oči.
Čí je to?
Tvoje.
Nerozumím.
Jeden z mých projektů – inventura tohoto křídla.
Pár věcí jde na aukci, ale…
Henry řekl, že jestli ho chceš, je tvůj.
- Neřekl. - Řekl.
Dalo to práci,
ale…
umím být přesvědčivý.
- Ale tohle patřilo… - Nenosila ho.
To tvrdil s jistotou. Nikdy ho nenosila, tak…
se tím netrap.
Vyzkoušej ho.
No tak, vyzkoušej ho!
Ne.
Víš, takovou kožešinu…
musíš cítit na kůži.
Aspoň jednou v životě. Nedá se to srovnat.
Ukážu ti…
jak jsi nádherná.
- Tak ukaž. - Ne.
Až na konci.
Promiňte.
Děti, Rebecco, jsou na trávníku.
- Samy. - Ano, jistě.
- Jistě. Omlouvám se. - Jsou v pohodě.
A blůzu ne?
Propána.
Omlouvám se.
Do tohoto křídla se nesmí.
Opatrně, Hannah.
- Víš, že tě můžu nechat… - Co? Vyhodit?
Ano, to vím velmi dobře, Petere.
Máš na něj vliv.
Kdybys chtěl, mohl bys nás vyházet všechny. Víš co?
Momentálně je mi to jedno.
Jestli vás tady ještě jednou uvidím, v osobních věcech Charlotte,
přísahám Bohu,
že tě odtud vytáhnu za uši, ty mizero, a hodím do toho špinavýho jezera.
Rozumíš?
Dobře.
Teď to ukliď.
Je skoro večeře.
Ach můj bože, tohle je božský!
Tohle bude neuvěřitelný dort.
Něco to potřebuje. Jahody, nebo citron?
- Já první. Jsem starší. - Ochutnám to!
Už jsem udělal pár dobrých dortů,
ale tohle lité těsto stojí za to.
Pro naše mrzouty bude třeba větší dort.
- Chci to ochutnat! - Tak tady máš.
Do toho.
Božské.
- Ale přidej víc jahod. - Teď já.
Chce to víc citronu.
Musíte to všichni ochutnat. Je to vynikající.
- Uznáte, že to chce víc jahod. - Citronu.
Tak já to zkusím.
- Ne, Jamie ne. Jinak na dort nic nezbyde. - Uhni.
Jahody.
Dobře, má drahá. Ochutnej a pak se usměj.
- Ale ne… - No tak.
Jinak se urazím.
To je ono.
Co jsem to udělal?
Přestaň.
- Jsi… - Ne.
…zlitá žena.
Proboha živýho.
Je to božské. Nic tomu nechybí.
To je k ničemu!
No tak, Rebecco.
Hlavu vzhůru.
Děkuju.
Vynikající.
Já říkám…
citron.
Máme to nerozhodně.
No tak, Pete, ty to rozhodneš.
No ne, takový tlak.
Bože, to je skvělý.
Já říkám…
jahody.
To čumíš, co, Milesi?
Konečně usnuli.
Přísahám, že Flora je celá od těsta.
Co se děje?
Vracím se do Londýna.
- Myslela jsem… - Jo, no…
oba jsme měli zkažený večer, ne?
Kdy se vrátíš?
Nevím.
Je to nadlouho?
Nejsem si jistý.
Ale budeš v pohodě, ne?
Jak to myslíš?
Myslím tím to,
že jestli s ním budeš flirtovat přímo přede mnou, proč bych zůstával?
A když budeš mít hlad, třeba ti Owen strčí něco do pusy,
když ti to zjevně nevadí.
Zbláznil ses? O čem to mluvíš?
O muži, kterému ses otevřela ani ne před dvěma hodinami. Zbláznil?
Chtěla jsi, aby tě lidi brali vážně.
Vzala jsi tuhle práci, aby se ti staří nedívali pod sukni a do výstřihu,
ale mladším a hloupějším se otevřeš, když se ti řekne?
Víš ty vůbec, jak vypadáš?
- Jen chtěl, abych ochutnala jeho těsto. - Do hajzlu!
Když chceš, jsi naivní.
To je dobrý vědět.
Je dobrý vědět, že když ti chlap chce dát něco do pusy,
nemusí se ptát dvakrát.
To ne. Špatně sis to vyložil.
Budeš v pohodě.
- Dám ti vědět. - Hannah, neurážej mě.
Měla jsem to jen v puse.
Haló?
Petere?
Prosím o pozornost!
- Floro! - Je tu pohádka!
Jak se cítíš?
No páni, máte make-up.
Je čas na pohádku.
- Bože, pohádka. - Výborně, pohádka.
Tak pojďte.
- Jako by se nic nestalo. - Ti dva se umí rychle otřepat.
Musí.
Tohle je vlastně tvoje první pohádka.
- Jo. - Dělají to často.
- Ať už je konec. - Paráda.
V pohádkách Flora vyniká.
Je to pro ně terapie.
Vstřebává tak to, nad čím přemítá.
- Aha. - Pozor.
Je tu pohádka.
Do toho, Floro!
To není moje jméno.
To není její jméno.
Jmenuji se Pohádka.
A co jsi zač, Pohádko?
Jsem přece kočka.
Kočka jménem Pohádka. Mě už nic nepřekvapí.
Jako kotě jsem spadla z káry na jablka a neměla kde žít.
Toulala jsem se a mňoukala
a vždycky jsem šla za vůní jablek, abych našla svou mámu.
Moje máma byla jablková kočka.
A co jsi udělala?
V lese jsem našla obrovský svetr.
Zatáhla jsem za přízi
a svetr rozpárala.
Trvalo to tak dlouho.
Jako dlouhá pohádka.
Pohádka o přízi.
Když to bylo hotové,
bylo to moc příjemné a teplé.
Pevně jsem se zachumlala.
Byla to vlna, bylo to hebké.
Nebuďte jak můj bratr,
publikum užaslé,
neboť to celé
bylo naprosto úžasné.
Jo!
A jak se jmenuješ ty?
Já jsem Brouček.
Loutka.
A co jsi zač, loutko?
Loutka jménem Brouček.
Stvořil mě Klód.
Dělal spoustu loutek.
Moc je miloval,
měl jich celý koutek.
Jedna byla moc bláznivá,
jedna moc hloupá,
jedna se moc smála
a druhá byla…
na smích skoupá.
Jednou se Klód…
vydal na cestu…
a loutky nechal doma.
A jak plynul čas…
zanedlouho…
zapomněly, že mají nitky.
A později…
zapomněly, že jsou vůbec loutky.
A pak…
se Klód vrátil…
celý nadšený.
Ale loutky na něj zapomněly…
i na své nitky.
Smály se, když řekl, že je stvořil.
Smály se mu.
A on byl…
moc smutný.
Ale pořád se smály.
Ty hloupé loutky!
Ty hloupé loutky,
které zapomněly!
Tak zatáhl za jejich nitky…
a to bolelo.
Díky bohu, Peter nás zachránil.
Promiň, Pete. Špatné zprávy, ale je mrtvá.
Bože.
Jo, ne. Jo, je.
Vydržte.
To je tvůj soused.
Pan McQueeny.
Je mi to moc líto, Owene.
Je mi to moc líto.
Jdu zapálit svíčku.
Jsem tak ráda,
že jsi zůstala.
Já taky.
Kdo by to byl tušil?
Překlad titulků: Leona Filipová