EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag och min älskling ligger
Under tårpilen
Men nu ligger jag ensam
Och gråter vid trädet
Jag sjunger: "Åh tårpilen"
Vid trädet som gråter med mig
Jag sjunger: "Åh tårpilen"
Tills min älskare återvänder till mig
NORRA KALIFORNIEN 2007
Kan jag få er uppmärksamhet?
Ni får snart er mat, men först…
…har bruden bett mig att tala.
Jag trodde hon skojade.
Varför öppna upp för en sån katastrof på sitt eget bröllop?
Men, som hon förklarade:
"Nej, jösses. Inte på bröllopet, på övningsmåltiden."
Repetitionsmiddagen, för Guds skull!
Jag måste göra anspråk på min rätt som en lätt berusad, jetlaggad britt
att verkligen säga vad jag tycker.
Jag vill varna er.
Ni, unga människor, har ingen aning om vad ni ger er in i.
Just ja…
Lite hemsk statistik.
Visste ni att cirka hälften av dagens äktenskap
inte slutar i skilsmässa?
Det betyder att ni med stor sannolikhet får se varandra dö.
Det är så man vill ha det.
Att verkligen älska en annan människa
är att acceptera att arbetet med att älska dem
är värt smärtan av att förlora dem.
Så är det.
Det är allt.
Om det skrämmer er som det skrämmer mig säger jag "spring".
Åk och ta droger på en strand i Bali, ägna er åt intellektet.
Spring medan ni kan. Ni är unga, ni är starka.
Världen är…
Jag menar allvar, vi vägrade att bo här.
-Hon vägrade. -Jag visste inte att vi kunde bo här.
Slottet har tre sviter och Jack ville bo här.
-En natt bara. -Innan smekmånaden.
Bara imorgon. Efter mottagningen, så vi kan smita upp.
"Inte efter de historierna", sa jag.
Vänta, bara historierna.
-Såg du henne inte? -Nej! Jag såg henne inte.
Om jag såg en död kvinna, en död nunna, gråta i vrårna
-hade vi inte gift oss här. -Det är en historia.
Det här stället var ett kloster i några årtionden på 40-talet.
En del av säljsnacket.
De kan ta några hundra extra för spökhistorien.
Jag älskar bra spökhistorier, men jag vill inte sova i en.
Vi var på smekmånad i Irland.
Vi skulle akta oss för Seamus, stallpojken.
Seamus.
Hans huvud var krossat där en häst hade sparkat honom.
Spökhistorier med barn är värre.
Det höjer stämningen.
Jag har en historia.
Okej…
…inte min historia.
Den tillhör nån jag kände.
Och den är inte precis kort.
Vi verkar ha tid så det räcker, och vin.
Varför inte?
Okej, då.
En spökhistoria.
Återigen, den här historien är inte min,
men den innehåller en massa olika spöken.
Och om ett barn ger effekt…
…låt mig späda på…
Vad sägs om två?
Lärarinnan var av egen fri vilja en ensam, ung kvinna.
Kom bävandes till London för att personligen besvara en annons…
…av en lord Henry Wingrave,
gällande hans unga syskonbarn
som behövde en au pair.
Ett heltidsjobb, stod det. Inneboende
i hans gamla familjehem i Essex.
En mycket bra plats,
ensligt på landet.
Miss Clayton?
Kalla mig Dani. Hejsan.
Varsågod och sitt.
-Är du lärare? -Ja.
Eller var.
Fjärde klass.
I USA.
Har du varit här länge?
Ungefär sex månader.
Sex månader? Under den tiden har du…
Jag har blivit ganska förälskad i London.
Herregud.
Te? Kaffe?
Nej, tack.
Jag behärskar inte te än.
Det brukar komma i en kanna.
Full av isbitar.
Och citronskivor.
Det är annorlunda här.
Ja, det är det.
Du har ingen erfarenhet som au pair.
Tja…
…jag har stor erfarenhet av barn, mr Wingrave.
I klassrummet, men det här är ett heltidsjobb där du även ska bo.
Jag vet, det var därför
-jag hörde av mig. -Barnen är underbara.
Enastående, faktiskt. Mina syskonbarn.
Enastående barn, som jag sa.
Men utmanande.
Miles, min brorson, har kommit hem i förtid från internatskolan.
Han behöver struktur,
disciplin mer än nånsin.
Varför skickades han hem?
-Vårterminen slutar… -Han ska undervisas,
så han inte halkar efter.
Då kan din erfarenhet i klassrummet vara till nytta.
Detsamma med Flora, min brorsdotter.
Hon ska också undervisas.
Din annons sa att positionen var på landsbygden?
I Bly,
min familjs hus.
Barnen är vana vid Bly, de…
…tillbringade somrar och helger där med föräldrarna,
innan de gick bort.
Herrgården är en mycket bra plats.
Det finns få andra där.
En kock, trädgårdsmästare. De bor i stan.
En hushållerska bor där, men barnen…
…skulle vara ditt ansvar, bara ditt.
Ring bara i nödfall.
Jag är väldigt upptagen.
Jag förstår.
Du förstår, ett av mina mer unika uppdrag på skolan
gällde några av barnen med störst behov.
-Ett av dem hade faktiskt förlorat… -Vad är haken?
Ursäkta?
Haken. Hur gammal är du?
Trettio?
I tjugoårsåldern?
Jag undrar…
…vad haken är?
Du är yngre än de flesta som ansöker.
Vad får en kvinna i din ålder
att ge upp sitt liv för att ta hand om andras barn?
Ett liv i Amerika dessutom.
På heltid.
Det verkar konstigt, för att vara ärlig.
Det tycker jag med.
Annonsen, alltså.
Heltid i en vacker herrgård med två fantastiska barn.
Jag såg den för sex månader sen.
När jag kom till London.
Jag har sett den varje månad sen dess.
Det borde vara lätt att hitta nån.
Enligt din beskrivning åtminstone.
Så du har säkert rätt.
Vad är haken?
Det är frågan.
Tack.
Hej, James.
Jag fick inte jobbet…
…och det är okej.
Men det var mitt livs jobbigaste intervju.
Jag tycker att vi ska skåla för det, mr Wingrave.
Eller föredrar du det i teet?
Så…
…kan du berätta nu?
Jag är så nyfiken.
På vad?
Haken.
-Nej. -Nej, kom igen!
Tja…
…fantasin skulle jag tro.
Ingen vill ha jobbet.
Kom igen. Ingen?
Vi hade nån ett tag. Förra sommaren.
En lovande, ung kvinna. Barnen gillade henne.
Sen…
Jag antar att hon dog.
Det var faktiskt hennes eget fel.
Det var hennes val,
men hon dog på gården.
Folk är vidskepliga, särskilt på landet.
Så nu är det en historia.
Dessa små barn i det stora huset med sina döda föräldrar.
Och nu deras döda guvernant.
Men föräldrarna dog utomlands.
Guvernanten tog sitt liv.
Så, ja, historien föregår jobbet, åtminstone på alla agenturer.
Nu vill ingen ha det.
Vidskepelse…
…fantasi.
Du då?
Vilken var din hake?
Jag…
…kunde inte vara hemma.
Har du nånsin undervisat 25 barn?
Nej, det har jag absolut inte.
Tja…
…man bryr sig.
Man älskar dem.
Till och med de värsta.
Så är det bara.
Man försöker hjälpa till…
…men de är för många.
Och man är för få.
Så man…
Annonsen sa två barn.
Jag känner inte till detaljerna, men jag kan hantera barn.
Jag kan göra skillnad.
Det kan jag.
En riktig skillnad.
Med bara två.
Sen märkte jag att det var…
…heltid, inneboende.
Då förstod jag. De har förlorat nån.
Jag förstår mig på döden.
Att förlora nån.
Jag ska vara i England ett tag till.
Ganska mycket längre, faktiskt.
Jag fick ett jobb.
Ja, jag har en provanställning till slutet av sommaren åtminstone.
Men det kan fortsätta…
Jag vet att det är längre än jag sa, men jag har ett jobb.
Nej.
Jag flyr inte,
du sårar mig när du säger så.
Du vet att jag blir sårad.
Nåväl…
Du når mig i huset.
Jag hör av mig när jag har numret.
Älskar dig, mamma.
-Miss Clayton? -Ja.
-Owen. -Hej.
-Trevligt att träffas. -Trevligt.
-Tillåt mig. -Ja.
-Jag har väskor. -Ingen fara. Tack.
Tack.
Ursäkta. Landsvägar.
-Hur länge sov jag? -Ett tag.
Går du efter amerikansk tid?
Nej.
Jag har inte sovit så mycket på sistone.
Vandrarhem är inte så fridfulla.
Det är lugnare här ute.
-Det är jättefint. -Är det?
-Va? -Jag vet inte längre.
Jag föddes i Bly. Staden, alltså, inte herrgården.
Jag åkte härifrån. Jag bodde i Frankrike.
-Va? -Studerade till kock.
Jag trodde att du bara var chaufför.
Nej, bara ibland när Henry frågar mig.
Ärligt talat är jag en dålig chaufför.
Men ingen dålig kock.
Varför återvände du?
-Från Frankrike? -Familjen.
Det här jobbet betalar räkningarna.
Jag kan vara nära.
Det finns värre ställen att fastna på.
Jag har aldrig gillat Bly.
De flesta härifrån föds och dör här.
Hela staden är en gravitationskälla.
Det är lätt att fastna.
Gud, är det…
Som jag sa, mycket att älska.
Kan jag gå resten av vägen?
Jag sjunger: "Åh tårpilen"
Vid trädet som gråter med mig
Jag sjunger: "Åh tårpilen"
Tills min älskare återvänder till mig
Vilken vacker låt!
Vilken låt?
-Den du sjöng. -Du är miss Clayton!
Det måste du vara. Så vacker du är.
Jag sa det till Miles.
Det är helt fantastiskt!
Du måste vara Flora. Jag skrämde dig väl inte?
-Inte alls. Du är väntad. -Jaså.
Jag är glad att du är här.
Mrs Grose vill träffa dig och Miles.
Och Owen och Jamie.
Jag har träffat Owen.
-När träffade du Owen? -Under bilturen.
Vad är det där?
Jaså, det här.
Bara en fånig sak.
Ett ögonblick.
-Vilken vacker sjö. -Säg inte så.
Det är bara en illaluktande, gammal damm. Det finns iglar där.
Hemska saker, som vampyrsniglar och de värsta skalbaggarna.
Vem behöver den gamla dammen?
Det finns många bättre saker.
Det är helt fantastiskt att träffas.
Miles! Hon är här!
Hon är ännu vackrare än jag trodde.
Här är hon!
-Hej, Miles. -Så trevligt att träffas, min dam.
Vilken gentleman.
Det här måste vara mrs Grose.
-Hej! -Förlåt.
Jösses, jag dagdrömde.
Jag är Dani.
Trevligt att träffas. Hannah Grose.
Jag ser att du kom fram välbehållen.
Gick resan bra?
Den var perfekt.
-Underbart. -Ja.
Ja, Owen är en härlig, ung man.
En bra person.
Okej, nu går vi in. Miss Clayton vill säkert se huset.
Ja.
Okej, kom då.
-Nu… -Du kan kalla mig Dani.
Nonsens.
Barn, kalla henne miss Clayton som vi bestämde.
Åsynen av Bly orsakade inget obehag,
inga onda aningar.
Det var precis som lord Wingrave hade sagt.
En mycket bra plats.
Gapandes välkomnade det henne hem.
Det här är foajén.
Den är helt fantastisk.
-Den är vacker… -Kom!
Det här är köket
och det är helt fantastiskt.
Det här är Owen.
Han är kocken
och han är fantastisk.
Helt.
-Hej, allihop. -Hej igen.
-Hej! -Hej, Flora.
Den här vägen.
Tavlorna är original,
vilket innebär att de är handmålade
och de är helt fantastiska.
Här är klassrummet.
Det är…
…tråkigt.
Det här är de fina trapporna, men spring inte i dem.
Om du ramlar kan du slå dig, farliga trappor.
Väldigt farliga. Förstår du?
Mrs Grose säger att de är jobbiga för knäna.
Men inte för mig.
-Vackert! -Ja.
En bra plats för barnen.
Akta trapporna, de är jobbiga för knäna.
Här bodde våra föräldrar.
-Vi går inte dit nu. -Vi går inte dit nu. Allt är täckt.
Rummet är tyvärr stängt.
Och övertäckt, men under allt
är det helt fantastiskt.
Vi låter miss Clayton fixa sig.
Självklart.
-Sen måste vi visa statygården. -Tids nog får hon se allt, Flora.
Vi ses när du är klar.
När du är det måste vi visa resten.
Flora!
Jag kommer.
Oj!
Förlåt. Får jag komma in?
Ja. Självklart.
Knacka från och med nu.
Självklart.
Jag ville bara säga hur glada vi är att du är här.
Och ge dig det här.
Inte mycket, jag vet.
Bara nåt litet för att välkomna dig.
Tack.
Så fint.
Jag gör mig klar, så ses vi om några minuter.
Självklart.
Tack.
Hoppas det smakar.
Jag kan inte riktigt koka te än…
Det är okej.
Middagen är serverad.
Wow!
-Varsågod. -Tack.
Owen gör de bästa middagarna.
Han gjorde en macka med makaroner och ost
som var gudomlig.
Så vad för en ung amerikan som du till England?
Bly av alla ställen.
Jag ville bara se världen.
Vad tycker du hittills?
-Om Bly? Eller världen? -Jag vill åka till Australien.
Eller Florida, för det är nästan mitt namn.
Det stämmer.
-Det är så vackert här. -Ja.
Jag vet att jag säger det, men det finns inget annat ord.
-Jag har några andra. -Tyst nu, Owen.
-Han gillar att retas. -Hon gillar att bli retad.
Ska du inte äta med oss?
Inte ikväll. Jag måste hem till mamma.
Vilken besvikelse.
Du låter som henne.
Mår hon bättre?
Mycket.
Bättre för varje dag.
Då så.
God natt, din underbara, unga dam.
God natt till dig med, Flora.
Denna man alltså.
Smaklig måltid.
Bor han med sin mamma?
Han lever för henne.
Därför kom han hem från Paris.
Hon blev sjuk. Väldigt sjuk.
-Jag beklagar. -Ja.
-Hon blir bättre, sa han. -Bättre varje dag.
Han säger det, men åker tidigare nuförtiden.
Han brukade alltid äta här.
Hon mår kanske bra nog att äta,
så han måste laga mat åt henne.
Du har säkert rätt, raring.
Va? Ska du inte äta?
Jo.
-Senare. -Okej.
Jag kan ge dig några tips.
Tack.
Jag vill se ut som en tomte.
En skumtomte.
Du är på god väg.
Vad är det?
Visst är det tokigt?
Ja, du är en väldigt tokig tjej.
Var fick du det ifrån?
-Vad? -Fjärilsspännet.
Jaså…
Miles gav mig det.
Det borde han inte ha gjort.
Varför inte?
Det tillhör inte dig.
Vem tillhör det?
-Miss Jessel. -Vem är det?
Den andra.
-Före dig. -Jag…
…är så ledsen.
Jag…
Jag är så ledsen.
Jag hade fel. Det är okej.
Får jag gå upp nu?
-Får jag leka med dockorna? -Ja, i 15 minuter, okej?
Jag har gått i alla skolor du kan tänka dig.
Har du?
Även en internatskola, som du.
Det kan vara tufft.
Det är okej.
Men…
…nu är du hemma, eller hur?
Du kan prata med mig om vad du vill.
Om skolan.
Allt som hände där.
Jag lovar, jag har hört allt.
Så snällt av dig.
God natt, Dani.
God natt.
Mrs Grose tycker att du ska kalla mig miss Clayton.
Gillade du den inte?
Ursäkta?
Fjärilen.
Jaså, jag…
Flora…
…blev nog lite upprörd.
Hon är alltid lite upprörd.
Oavsett om hon medger det.
Hon är glad att du är här.
Jag med.
Tack för att ni får mig att trivas.
Läggdags!
Och jag är klar.
Perfekt tajming.
Är det jag?
Nej, dummer. Du är du.
Det är bara en docka.
Sant.
Vilka är det här?
De är dockor, såklart.
Du, fröken, har många dockor…
…och vi ska lära oss
att plocka upp dem innan vi somnar.
Lägg tillbaka henne.
Hon stannar…
…där.
Nu har jag stoppat om er.
Det är dags att gå till sängs.
Så underbart att du är här.
Tack, Flora.
Men du måste lova mig en sak.
Självklart.
Du måste lova mig
att du stannar på rummet.
Lämna inte rummet på natten.
Ligg i sängen tills imorgon.
Det kan jag nog inte lova.
En bra regel för dig och din bror…
Men du måste.
Okej.
Åtminstone inatt.
Sov nu.
Natten gjorde au pairen rastlös.
Det var som Flora sa.
Rummen var större på natten,
som om huset hade tagit ett djupt andetag när solen försvann
och vuxit när det höll andan till nästa dag.
Känslan av expansion var inte bara inomhus.
Utomhus såg hon att terrassen och hela stället,
gräsmattan och trädgården,
och allt hon kunde se av parken var tomt,
med en stor tomhet.
En tomhet som behövde utforskas.
Det duger åt mig.
Vilken vacker dag.
Jag blir aldrig trött på det här stället.
Vad är det?
Jag är arg på dig.
Miss Clayton! Titta vad jag hittade!
Du lämnade ditt rum inatt, trots att du lovade.
-Miss Clayton! -Hur vet du det?
Du måste stanna på ditt rum.
Kom och titta!
-Varför då? -Så att hon inte ser dig.
Vem?
Damen.
Vilken dam?
-Damen i sjön. -Flora.
Flora, titta.
Miss Clayton, titta!
Jag har varit lärare i nio år, Miles.
Nästan hela ditt liv.
Under den tiden har många barn försökt skrämma mig på många olika sätt.
Vet du vad jag har lärt mig?
Jag är modigare än folk tror.
Inklusive jag.
Jag försökte inte skrämma dig.
Du blir inte rädd.
Det visste du?
Självklart. Jag visste det om dig direkt.
Är det nåt du brukade göra i skolan?
Spela spratt?
Påhitt.
Jag förstår inte poängen med det.
Din farbror nämnde dina problem i skolan.
Har du pratat med honom?
Självklart, han anställde mig.
Frågade han om oss?
Det enda han pratade om var er.
Han saknar er båda.
Väldigt mycket.
Nej.
Såklart han gör.
Ska vi ringa och fråga?
Au pairen kände pojkens smärta.
Men precis som vädret i Bly förändrades hans humör snabbt.
Precis som sol, moln och regn dök upp utan förvarning,
gjorde även barnens humör det.
Som om tid och natur hade…
…hemliga lagar…
…bara för dem.
Där är hon.
De kom undan.
Nej, jag svarar. Sätt dig.
Slappna av.
Som om det går.
Hallå?
-Vad ska vi äta? -Korv med mos.
Hallå?
Sluta, Flora.
-Vem var det? -Vet inte. De la på.
-Igen? -En till?
De brukar busringa.
-En felringning. -Tack.
Varsågod.
Miss Clayton.
Tack.
Trädgårdsmästaren hälsade inte ens på au pairen.
Hon såg henne knappt.
Behandlade henne som om hon alltid varit där.
De andra i rummet antog att de hade träffats.
Helt ärligt var det så au pairen kände när hon såg den unga kvinnan.
Vem valde att mata dessa små elaka troll?
Vi är inga elaka troll!
Vi är väldigt snälla barn.
Jaså?
Jag är inte så säker.
Vad tycker du, Owen?
Oj…
…svårt att säga.
Jag måste vattna dem för att vara säker.
Så här?
Varsågod.
-Varsågod. -Du är bäst. Tack.
Jobbade nån…
…på gården idag? En reparatör eller så?
Nej, det tror jag inte.
För jag såg en kille på parapeten när jag gick in.
På parapeten?
Ja.
-Knappast. -Jag har inte varit där.
Varför skulle du?
Såg du verkligen nån?
Ja. Jag vinkade, han vinkade inte tillbaka.
Det kommer vandrare ibland. Folk som vill se trädgårdarna.
De tar sig friheter, men på räcket…
Dit kommer de bara genom huset.
Enda vägen är via gamla flygeln.
Vart går vi inte?
-Gamla flygeln. -Gamla flygeln.
Du måste ha sett fel.
-Ska du inte äta? -Nej, jag har redan ätit.
Jag är här för sällskapet.
Smaka på det här.
Sluta, Flora.
Oj…
Hittade du nån?
-Nej. -Jaså.
Inte alls.
Men… Jag hittade…
Förlåt. Stör jag dig?
Nej, inte alls. Vad hittade du?
Det är Flora.
-Flora… -Jag har sett några.
Du får inte döma dem.
Inte efter vad de har genomgått.
Mr Wingrave berättade nog om föräldrarna.
Bara att de gått bort.
För två år sen.
Miles var åtta. Flora, sex.
Det är hemskt nog för två barn, men att tänka på…
…det som hände sen.
Din föregångare.
-Miss Jessel? -Ja.
Rebecca.
Gud…
Rebecca. Stackars Rebecca.
Hon var…
Hon var en lysande, ung dam.
Hon var ambitiös, intelligent.
Snäll.
Men…
Det var en man.
Vilket är det enda som kan dra ner en sån kvinna.
Hela världens synder utklädda i sin charm.
Bäst att inte prata om honom.
Han lämnade stan.
Med en summa av Henrys pengar och hennes hjärta.
Han stal mycket. Klåfingrig.
Och att se henne dagarna före.
Så trasig.
Så tom.
Hon var borta långt innan hon vadade ut i sjön.
Flora hittade henne.
Och Jamie hittade Flora.
När hon sa det…
Rebeccas kropp i vattnet.
Med ansiktet nedåt.
Och lilla Flora…
…stod blickstilla…
…och stirrade.
Jag…
Jag brukade rysa när jag hörde barnen
springa genom huset, skrikandes och gnällandes.
Under veckorna efter miss Jessel…
…var tystnaden värre än nånsin.
Och nu…
När jag hör dem…
…gråta eller…
…skrika…
Det är det vackraste ljudet som finns.
-Förlåt. -Nej då.
-Det är okej. -Titta på mig.
En talisman.
En lek som Flora kom på för att skydda oss.
Oss. Herregud. De här barnen.
Båda försöker på sitt eget sätt.
Jag borde gå tillbaka.
Owen och Jamie åker för kvällen.
Jag vaktar gärna barnen om du behöver lite tid.
Vad är ljusen till för?
De döda.
Fler än jag vill, ju äldre jag blir.
-Jag beklagar. -Det behövs inte.
Jag har varit, och är, en lycklig kvinna.
God kväll, miss Clayton.
Läggdags.
Är det?
Tror inte det.
Ingen lek, Miles.
Gillar du lekar, Dani?
Inte vid läggdags.
Det är den bästa tiden att leka.
Sluta vara konstig, Miles!
Han är så konstig ibland.
Och du…
…din sötnos.
Fantasi.
Jag älskar…
…din fantasi.
Alla här i huset har sån tur…
…att du skyddar oss med din.
Lova mig…
När du skyddar oss
måste du skydda dig själv först.
Var inte på parapeten.
Okej.
Du är verkligen det.
Vad?
Helt fantastisk.
God natt, gumman.
Oj…
Förlåt!
Du måste se till att plocka upp dem. Jag vill inte ta…
Var ska hon vara inatt?
I huset eller under byrån?
Miss Clayton?
Jag skulle just komma.
Det finns en elfläkt i Floras garderob.
Jag kan inte sova utan den.
Det stämmer.
Min garderob.
Kan du hämta den? Jag är så ledsen.
Jaså… Visst.
Tja…
…varsågod.
Hon kan sova med dig.
Okej, då tar vi en titt.
-Jag ser den inte. -Den är nog under kläderna.
Okej.
Hörni.
Ingen lek, sa jag. Öppna!
Öppna dörren!
Öppna den!
Jag försöker!
Miles!
Jag försöker!
-Flora! -Den sitter fast. Vi försöker!
Okej, det är inte roligt.
-Öppna dörren. -Vi måste hitta nyckeln. Den sitter fast.
-Vi är ledsna! -Nyckeln är i låset, Flora.
Vrid om nyckeln.
Nej, vi hittar den inte!
Jag menar allvar.
Öppna dörren!
Miles!
Flora?
Öppna dörren!
Nej!
Öppna dörren!
Hörni!
Släpp ut mig!
Förlåt.
Vi är väldigt ledsna.
Sängen!
Det var en olycka.
Sängen! Nu!
Förlåt.
-Var inte arg. -Vi pratar om det imorgon.
Var ni utomhus?