ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
Ležali smo moj ljubljeni i ja
ispod žalosne vrbe.
No sad ležim sama…
i žalujem pored stabla.
Pjevam „O, tužna vrbo“
pored stabla koje žaluje sa mnom.
Pjevam „O, tužna vrbo“
dok mi se moj ljubljeni ne vrati.
SJEVERNA KALIFORNIJA
Molim vas za pozornost!
Ubrzo ćemo se posvetiti objedu, no prije toga…
mladenka me zamolila da održim govor. Mislio sam da se šali.
Zašto prizivati katastrofu na vlastitom vjenčanju?
No kako mi je zatim objasnila,
„Ne, zaboga. Ne na vjenčanju.
Na testnom objedu.“
Probna večera, Bože mili!
Kao pripit Englez premoren putovanjem iskoristit ću svoje pravo
da govorim bez dlake na jeziku.
Moram vas sve upozoriti,
vi mladi nemate pojma u što ste se uvaljali.
Jedan grozan podatak.
Znate li da gotovo pola današnjih brakova ne završi rastavom?
To znači da ćete se vas dvoje vjerojatno gledati kako umirete.
A to je poželjan ishod.
Iskreno voljeti nekoga znači prihvatiti da je trud koji ulažemo voleći tu osobu
vrijedan boli gubitka te osobe.
I to je to.
To je sve.
Ako vas to plaši koliko i mene, bježite.
Drogirajte se na plaži na Baliju.
Posvetite se svom intelektu.
Bježite dok još možete. Mladi ste, u naponu snage. Svijet vam je…
-Ozbiljno, odbijali smo odsjesti ovdje. -Ona je odbijala.
Nisam znala ni da je to u ponudi.
Dvorac ima tri apartmana, a Jack je insistirao.
-Na jednu noć. -Prije medenog mjeseca.
Samo da sutra nakon svadbe možemo doteturati u krevet.
No rekla sam: „Nema šanse nakon onih priča.“
Čekaj! Samo priča?
-Nisi je vidjela? -Ne, Bože! Nisam je vidjela.
Da sam vidjela uplakanu mrtvu časnu sestru, ne bismo se vjenčali ovdje.
To je samo priča. Ovdje je od 40-ih nekoliko desetljeća bio samostan.
To je dio privlačnosti. Za strašnu priču naplaćuju koju stotinu više.
Volim dobru priču o sablastima, samo ne želim spavati u njoj.
Nas su na medenom mjesecu u Irskoj stalno upozoravali na konjušara Seamusa.
O, Seamus!
Rekli su da mu je konj smrskao lubanju.
Najgore su priče s djecom.
Posebno su jezive, zar ne?
Ja imam priču.
Zapravo…
priča nije moja.
Pripada jednom znancu.
I nije baš kratka.
Izgleda da imamo dovoljno vremena…
i vina.
Zašto ne?
Dobro.
Priča o sablastima.
Ponavljam, ovo nije moja priča,
no ispunjena je kojekakvim sablastima.
A ako dijete doprinosi jezi,
da dolijem ulje na vatru,
što kažete na dvoje?
Učiteljica je, svojim izborom, bila samotna mlada žena.
Sa zebnjom je stigla u London na razgovor za posao
kod Lorda Henryja Wingravea, koji je tražio guvernantu za nećaka i nećakinju.
Cjelodnevni posao, uz smještaj u njegovom domu u Essexu.
Divan izolirani posjed na selu.
Gđica Clayton?
Zovite me Dani. Pozdrav!
Sjednite, molim vas.
-Učiteljica ste? -Da.
Bila sam.
Četvrti razred.
U SAD-u.
Dugo ste u Engleskoj?
Oko šest mjeseci.
A za to ste vrijeme…
Pa… Poprilično sam se zaljubila u London.
Bože.
Čaj? Kava?
Ne, hvala. Ne snalazim se još s čajem.
Navikla sam na čaj iz vrča.
Punog leda.
I kriški limuna.
Ovdje je posve drukčiji.
Da, jest.
Nemate prethodnoga iskustva kao guvernanta.
Pa…
Imam dosta iskustva s djecom, g. Wingrave.
U učionici, no ovo je čitav dan, živite s njima.
-Znam, zato sam se javila. -Djeca su divna.
Iznimna. Moja nećakinja i moj nećak.
Iznimna djeca, kao što rekoh.
Ali izazovna. Oboje.
Miles, moj nećak, ranije se vratio iz internata.
Treba mu čvrsta ruka, disciplina. Više nego ikada, bojim se.
Zašto je poslan kući?
-Proljetna nastava završava… -Ne želim da zaostaje s gradivom.
U tom pogledu, vaše iskustvo u učionici zapravo je korisno.
Isto vrijedi za Floru, nećakinju.
I nju biste podučavali.
U oglasu piše da se radi na selu.
U Blyu,
ladanjskom domu moje obitelji.
Djeca su navikla na Bly.
Ondje su provodili ljeta i praznike s roditeljima prije njihove smrti.
To je imanje divno mjesto.
Još je nekoliko ljudi ondje.
Kuhar, vrtlarica. Oni žive u gradu.
Spremačica živi na imanju, no djeca bi bila samo vaša odgovornost.
Mene zovite samo u hitnim slučajevima.
Izuzetno sam zaposlen.
Razumijem.
Znate, jedna od istaknutijih zadaća u mojoj školi
bila je briga o najpotrebitijoj djeci.
-Jedno je izgubilo roditelje… -U čemu je kvaka?
Molim?
Kvaka. Koliko imate?
Trideset?
U srednjim ste dvadesetima?
Pitam se…
u čemu je kvaka?
Mlađi ste od uobičajenih kandidatkinja.
Zašto se žena vaših godina želi odreći svoga života da bi brinula o tuđoj djeci?
I to života u Americi.
Za cjelodnevni posao.
To mi je sumnjivo, da budem iskren.
I meni je sumnjivo.
Mislim na oglas.
Čitav dan na predivnom imanju s dvoje iznimne djece.
No vidjela sam oglas i prije šest mjeseci, kad sam stigla u London.
I nastavila ga viđati svaki mjesec.
Pozicija je naizgled poželjna.
Barem kako je vi opisujete.
Stoga ste u pravu.
U čemu je kvaka?
To je pravo pitanje.
Hvala.
Pozdrav, Jamese.
Znam da nisam dobila posao.
I to je u redu.
No ono je bio najčudniji razgovor ikad.
Stoga nazdravimo tome, g. Wingrave.
Ili ga više volite u čaju?
Onda…
Sad mi smijete reći, zar ne?
Jako me zanima.
Što?
Kvaka.
-Ne. -Dajte!
Pa…
U mašti, pretpostavljam.
Nitko ne želi taj posao.
Ma dajte! Nitko?
Imali smo nekoga nakratko.
Prošlo ljeto.
Obećavajuću mladu ženu.
Svidjela se djeci.
No onda je…
Pa… Umrla je.
Sama si je kriva, da budem iskren.
Sama je to izabrala, da budem iskreniji. No umrla je na imanju,
a ljudi su praznovjerni, posebno na selu.
Stoga je to postala priča.
Mala djeca u golemoj kući s preminulim roditeljima,
a sad i mrtvom guvernantom.
Nema veze što su roditelji umrli u inozemstvu, a guvernanta se ubila.
I tako ovaj posao dolazi s pričom,
barem u svim agencijama.
I sad ga nitko ne želi.
Praznovjerje…
Mašta.
A vi?
Što je vaša kvaka?
Ja…
morala sam pobjeći.
Jeste li ikad predavali učionici od 25 djece?
Ne, bojim se da nisam.
Pa…
vežete se za njih.
Zavolite ih.
Čak i one najgore.
Jednostavno je tako.
I pokušavate im pomoći…
no jednostavno ih je previše.
A ja samo jedna. I onda jednostavno…
U oglasu je pisalo „dvoje djece“.
Ne znam sve detalje, ali znam s djecom.
Možda im mogu pomoći.
Znam da mogu. Mogu im pomoći.
Konkretno im pomoći.
Sa samo dvoje.
Onda sam primijetila da je posao…
cjelodnevan, sa smještajem.
Sinulo mi je. Izgubili su nekoga.
Ja sam upoznata sa smrti.
Znam kako je izgubiti nekoga.
Ostajem u Engleskoj još neko vrijeme. Duže vrijeme, štoviše.
Dobila sam posao.
Dobila sam probni rok najmanje do kraja ljeta.
Moglo bi se odužiti…
Znam da je dulje negoli sam rekla, no dobila sam posao.
Ne.
Ne bježim ni od čega.
Vrijeđa me što to misliš.
Znaš da me boli kad to kažeš.
Uglavnom…
moći ćeš me dobiti kad dođem u kuću.
Nazvat ću te kad saznam broj.
Volim te, mama.
-Gđica Clayton? -Da.
-Owen. -Zdravo!
-Drago mi je. -Također.
-Dopustite mi. -Da.
Imam par torbi.
Bez brige. Hvala.
Hvala vama.
Ispričavam se. Seoske ceste.
Koliko sam spavala?
Neko vrijeme.
Još ste na američkom vremenu?
Ne.
Samo se nisam naspavala u zadnje vrijeme.
Hosteli nisu suviše spokojni.
Ovdje će vam biti mnogo mirnije.
-Prekrasno je. -Je li?
-Što? -Ja sam otupio na ovo.
Rođen sam u Blyu.
U mjestu, ne na imanju.
Nakratko sam pobjegao u Francusku.
-Što? -Izučavao sam za kuhara.
A mislila sam da ste samo vozač.
Ne. Samo kad me Henry zamoli.
Iskreno, užasan sam vozač.
Ali solidan kuhar.
-Zašto ste se vratili iz Francuske? -Zbog obitelji.
Ovaj posao plaća račune dok sam tu i blizu sam im.
Mogao si zapeti i u gorim mjestima, vjeruj mi.
Nikad nisam volio Bly.
Ovdašnji ljudi, većina njih,
ovdje se rađa i umire.
Čitavo je mjesto veliki gravitacijski bunar.
I lako je upasti u njega.
Bože, je li to?
Kao što rekoh, ima mnogo aduta.
Mogu li izaći i prošetati do imanja?
Pjevam „O, tužna vrbo“
Pored stabla koje žaluje sa mnom
Pjevam „O, tužna vrbo“
dok mi se moj ljubljeni ne vrati
Kakva lijepa pjesma!
Kakva pjesma?
-Ona koju si pjevala. -Vi ste gđica Clayton!
Ma sigurno! Jako ste zgodni.
Rekla sam Milesu da ćete biti zgodni. Zaista krasno!
Ti si sigurno Flora.
-Nadam se da te nisam preplašila. -Nipošto. Očekivali smo vas.
Baš mi je drago što ste stigli. Gđa Grose vas iščekuje. I Miles.
I Owen. I Jamie.
Upoznala sam Owena.
-Kada? -Dok me vozio ovamo.
A što je ovo?
Ovo?
Obična glupost.
Samo trenutak.
-Prelijepo jezero! -Ne smijete!
To je obična smrdljiva močvara.
Znate, unutra ima pijavica. Grozna bića, poput vampirskih puževa.
I najodvratnijih buba.
Kome treba ta močvara?
Imamo toliko boljih mjesta.
Zaista je krasno napokon vas upoznati.
Milese!
Stigla je!
I ljepša je nego što sam zamišljala.
Ovo je ona!
Bok, Milese.
Zadovoljstvo mi je, gospođice.
Kakav kavalir.
A ovo je sigurno gđa Grose.
-Bok! -Žao mi je. Zaboga, odlutala sam.
-Ja sam Dani. -Drago mi je, Hannah Grose.
Vidim da si stigla u jednom komadu.
-Je li put prošao dobro? -Savršeno.
-Divno! -Da.
Da, Owen je divan mladić.
Fino odgojen.
Dobro, idemo unutra. Gđica Clayton sigurno jedva čeka razgledati kuću.
O, da.
Hajde. Idemo!
-Dakle… -Zovite me Dani.
Nipošto.
Djeco, zvat ćete je gđica Clayton, kako smo rekli.
Bly na prvi pogled nije joj unosio nemir
ili izazivao zle slutnje.
Bio je točno kakvim ga je Lord Wingrave opisao.
Divan posjed.
I poželio joj je srdačnu dobrodošlicu.
Ovo je predvorje.
I zaista je krasno.
-Prediv… -Dođite!
Ovo je kuhinja.
I zaista je krasna.
A ovo je Owen.
On je kuhar.
I on je krasan.
Zaista.
Pozdrav svima.
Bok još jednom.
Bok!
Bok, Flora!
Ovuda.
Sve su slike originali,
što znači da su naslikane rukom.
I zaista su krasne.
Ovo je učionica.
Ona je…
prilično dosadna.
Ovo su divne stube, ali ne smiješ trčati uza njih.
Možeš se ozlijediti, a stube nemaju milosti. Nimalo. Razumijete?
Gđa Grose kaže da su užasne za koljena,
ali ja nemam problema.
-Prelijepo! -Da.
Ovo je mjesto raj za djecu.
Ali pazite na stube, užasne su za koljena.
Ovdje su naši roditelji živjeli.
-Više ne ulazimo onamo. -Da. Sve je prekriveno.
Soba je trenutačno zatvorena.
I prekrivena, ali ispod toga sve je…
zaista krasno.
Pustimo gđicu Clayton da se osvježi.
Naravno.
-No mora vidjeti vrt s kipovima. -Ima vremena sve vidjeti, Flora.
-Vidimo se kad se smjestite. -A onda vam moramo pokazati ostatak.
Flora!
Stižem.
Oprostite. Smijem li ući?
Da. Naravno.
Samo odsad kucaj.
Naravno.
Htio sam vam reći koliko smo sretni što ste ovdje.
I dati vam ovo.
Nije ništa posebno, znam.
Samo sitnica za dobrodošlicu.
Hvala ti.
Jako je lijepo.
Dođem k vama za koju minutu, može?
Naravno.
Hvala ti.
Nadam se da ne smeta. Nisam još savladala čaj…
Ne brinite se, draga.
Večera je poslužena.
-Izvoli. -Hvala.
Owen pravi najbolje večere.
Jednom mi je napravio sendvič s tjesteninom i sirom.
Bio je božanstven.
Što dovodi ovakvu mladu Amerikanku u Englesku?
I to u Bly od svih mjesta.
Znate… Htjela sam vidjeti svijeta.
I kakvi su vam dojmovi zasad?
-O Blyu ili svijetu? -Ja želim ići u Australiju.
Ili na Floridu jer se zove slično kao ja.
Tako je.
-Ovdje je stvarno predivno. -Da.
Znam da se ponavljam, ali nema druge riječi za ovo.
-Imam ih ja nekolicinu. -Tiho, Owene.
-Voli me provocirati. -Ona voli biti provocirana.
Nećeš li nam se pridružiti?
Večeras neću, dušo. Moram ići kući k mami.
Razočaravajuće.
Zvučiš kao ona.
Je li joj bolje?
Mnogo bolje.
Svakim danom.
Dobro…
Laku noć, slatka mlada damo.
I tebi laku noć, Flora.
-Bože, pomozi mi s njim. -Dobar tek.
Živi s majkom?
Točnije je da živi za nju.
Zato se vratio iz Pariza.
Razboljela se. I to ozbiljno.
-Šteta. -Da.
Kaže da joj je bolje.
Da, svakim danom.
Tako kaže, ali odlazi sve ranije. Prije je uvijek večerao s nama.
Možda ona sad može jesti,
pa joj odlazi kuhati.
Sigurna sam da si u pravu, dušo.
-Što? Vi nećete jesti? -Aha.
-Jest ću poslije. -Dobro.
Pomoći ću vam.
Hvala ti.
Želim izgledati kao gnom.
Gnom od mjehurića.
Ide prema tome.
Što je?
Doista je blesavo, zar ne?
Da, ti si jako blesava djevojčica.
Otkud vam to?
-Što? -Leptir-kopča.
Miles mi ju je dao.
Nije smio.
Zašto?
Zato što ne pripada vama.
Kome pripada?
-Gđici Jessel. -Tko je to?
Ona druga.
-Prije vas. -Ja…
Žao mi je.
Ja… Stvarno mi je žao.
Prevarila sam se. Zapravo je u redu. Mogu li sad izaći?
-Smijem li se igrati s lutkama? -Da. 15 minuta, može?
Išla sam u sve moguće vrste škola.
-Da? -Jednom čak i u internat, poput tebe.
Znam da može biti teško.
Nije tako loše.
Pa…
Sad si kod kuće, zar ne?
Možeš mi se povjeriti o bilo čemu.
O školi.
Svemu što se zbilo ondje.
Kunem ti se, sve sam to već čula.
Lijepo od vas.
Laku noć, Dani.
Laku noć.
Znaš, gđa Grose želi da me zoveš „gđica Clayton“.
Nije vam se svidio?
Molim?
Leptir.
Aha! Ja…
Znaš, Flora se…
Mislim da se malo naljutila.
Ona je uvijek malo ljuta.
Htjela ona to priznati ili ne. No drago joj je što ste ovdje.
I meni je.
Hvala na toploj dobrodošlici.
Vrijeme za spavanje!
A ja sam završila.
U pravi čas.
Jesam li to ja?
Ma ne, bleso. Vi ste vi.
To je samo lutka.
Touché.
Tko je sve ovo?
To su lutke.
Ti, mlada damo, imaš mnogo lutaka,
a mi ćemo ih naučiti pospremiti prije spavanja, može?
Vratite je.
Ona ostaje…
ondje.
Svi ste ušuškani.
Vrijeme je za krevet.
Tako je divno što ste ovdje.
Hvala, Flora.
No morate mi nešto obećati.
Naravno.
Morate mi obećati da ćete ostati u svojoj sobi.
Ne izlazite iz nje noću.
Ostanite u krevetu do jutra.
Ne mogu ti to obećati.
No to vrijedi za tebe i brata…
Ali morate.
Dobro.
Barem večeras.
Idi spavati.
Noć je guvernantu zatekla nespokojnu.
Bilo je kako je Flora rekla.
Sobe su noću bile prostranije.
Kao da je sama kuća duboko udahnula kad je Sunce zašlo
i raširila dok je držala dah za jutro.
To prividno širenje nije obuhvatilo samo zidove.
Primijetila je da su terasa i čitavo imanje,
travnjak i vrt iza njega, i ono što je vidjela od parka,
ispunjeni nepreglednom prazninom.
Prazninom koja je dozivala da je se istraži.
Meni je ukusno.
Kakav divan dan!
Kunem se, ovo mi mjesto nikad neće dojaditi.
Što je?
-Ljuta sam na vas. -Gđice Clayton! Gledajte što sam našao!
Napustili ste sobu, iako ste obećali da nećete.
-Gđice Clayton! -Kako znaš?
Morate ostati u sobi.
Pogledajte!
-Zašto? -Kako vas ne bi vidjela.
Tko?
Dama.
Koja dama?
-Dama iz jezera. -Flora…
Flora, vidi.
Gđice Clayton…
pogledajte!
Učiteljica sam devet godina, Milese.
Gotovo koliko si ti živ.
Mnogo me djece pokušalo uplašiti na razne načine.
Znaš što sam shvatila?
Hrabrija sam nego što ljudi misle.
Uključujući mene samu.
Nisam vas namjeravao uplašiti. Znao sam da se nećete uplašiti.
Jesi?
Naravno. Odmah sam to prepoznao u vama.
Jesi li to radio u školi?
Izvodio psine?
Trikove.
Nikad nisam shvaćao smisao trikova.
Ujak mi je ispričao o problemima u školi.
Razgovarali ste s ujakom?
Naravno, on me zaposlio.
Je li pitao za nas?
Nije prestajao govoriti o vas dvoje.
Nedostajete mu.
Jako.
Nije istina.
Naravno da jest.
Hoćemo li ga nazvati i pitati?
Guvernantino je srce venulo zbog dječakove boli.
No kao i vrijeme u Blyu, dječakovo raspoloženje brzo se mijenjalo.
Dječja raspoloženja stizala su naglo i bez upozorenja, poput sunca ili kiše.
Kao da su vrijeme i priroda imali tajne zakone…
samo za njih.
Evo je.
Pobjegli su mi.
Ne, ja ću. Sjedni.
Opusti se.
Ako uopće znaš kako.
-Halo? -Što je za ručak?
-Kobasice i pire. -Halo?
Halo?
Flora, nemoj.
-Tko je zvao? -Ne znam. Poklopio je.
-Opet? -Još jednom?
Dobivamo lažne pozive.
-Valjda je krivi broj. -Hvala.
Nema na čemu.
Gđice Clayton.
Hvala.
Vrtlarica se nije ni predstavila novoj guvernanti.
Jedva da ju je i primijetila.
Kao da je oduvijek bila ondje.
Ostali su pretpostavili da su se već upoznale,
a kad bi bila iskrena,
tako se i guvernanta osjećala kad ju je prvi put vidjela.
Tko se sjetio nahraniti ove male gremline?
Nismo gremlini!
Mi smo jako dobra djeca.
Ma je li?
Nisam baš sigurna. Owene, što ti misliš?
Teško mi je reći.
Morat ću ih zaliti vodom da budem siguran.
Ovako?
Izvolite.
-Izvoli. -Najbolja si. Hvala.
Je li netko…
danas radio na imanju?
Možda nekakav serviser?
Ne bih rekla.
Upravo sam vidjela čovjeka na parapetu.
Na parapetu?
Da.
-Sumnjam. -Ja nisam bio ondje.
Zašto bi bio?
-Sigurni ste da ste vidjeli nekoga? -Apsolutno. Mahnula sam, no nije uzvratio.
Šetači ponekad požele zaviriti u naše vrtove.
-No ako se popeo na parapet… -Morao bi proći kroz kuću.
Onamo se može samo kroz staro krilo. A kamo ne ulazimo?
U staro krilo.
Valjda vam se učinilo.
-Nećete ništa pojesti? -Neću, već sam jela.
Tu sam zbog društva.
Moraš ovo probati.
Flora, nemoj.
Jeste li našli koga?
Ne.
Nisam.
Ali…
našla sam…
Oprostite, jesam li vas prekinula?
Ne. Nipošto.
Što ste našli?
Flora.
-Flora, Flora… -Vidjela sam ih nekolicinu.
Ne možete ih kriviti.
Nakon svega što su prošli.
Sigurno znate što je bilo s roditeljima.
Samo da su preminuli.
Prije dvije godine.
Miles je imao osam godina. Flora šest.
To je dovoljno teško breme za djecu, ali kad se sjetim…
što se dogodilo poslije.
Vaša prethodnica.
-Gđica Jessel? -Da.
Rebecca.
Bože…
Rebecca. Jadna Rebecca.
Bila je…
Bila je veselo, mlado biće.
Ambiciozna, inteligentna.
Velika srca.
Ali…
postojao je i muškarac, jedino što može uništiti takvu ženu.
Svi poroci svijeta zamaskirani u njegove blagodati.
No što ga manje spominjemo, to bolje.
Zamisli, pobjegao je.
S pozamašnom svotom Henryjeva novca i njezinim srcem.
Taj je volio krasti. Dugi prsti.
Kako je izgledala neposredno prije svega…
Tako slomljena.
Tako prazna.
Ugasila se mnogo prije nego što je zakoračila u jezero.
Flora ju je zatekla.
A Jamie je zatekla Floru.
Slušajući njezine riječi…
Rebeccino tijelo u vodi…
Licem prema dnu.
I mala Flora samo…
ukamenjena…
promatra.
Ja…
Kad se sjetim da sam se prije zgražala…
kad su djeca jurila po kući, vikala i gunđala.
No u tjednima nakon što je gđica Jessel…
Tišina nikad nije bila toliko strašna.
Sada…
Kad ih čujem…
kako plaču ili…
vrište ili viču…
Bože, nema ljepšega zvuka na svijetu.
-Ispričavam se. -Ne.
-Ne brinite se. -Bože, pogledaj me.
To je talisman.
Igra kojom nas Flora sve čuva.
Nas.
Bože moj, ta djeca.
Oboje se trude na svoj način.
Trebala bih krenuti nazad.
Owen i Jamie uskoro odlaze kući.
Rado ću pričuvati djecu ako trebate trenutak.
Za koga su svijeće?
Za preminule.
Što sam starija, sve ih je više.
-Žao mi je. -Bože, nema potrebe.
Bila sam i ostala vrlo sretna žena.
Dobra večer, gđice Clayton.
Vrijeme je za spavanje.
Da?
Ne bih rekao.
Dosta je igrica, Milese.
Voliš li igrice, Dani?
Ne u ovo doba.
To je najbolje doba za igrice.
Prestani biti čudan, Milese!
Nekad zna biti tako čudan.
A ti…
slatkice.
Mašta.
Ja obožavam…
tvoju maštu.
Svi u ovoj kući blagoslovljeni smo
što je koristiš da bi nas zaštitila.
Samo mi obećaj…
da dok štitiš sve nas,
prvo zaštitiš sebe.
I ne odlazi na parapet.
Dobro.
Stvarno jeste, znate?
Što sam?
Zaista krasni.
Laku noć, slatkice.
Oprosti!
Moraš ih pospremiti. Ne bih htjela potrgati…
Gdje će biti večeras?
U kući ili ispod komode?
Gđice Clayton?
Taman sam te pošla ušuškati.
U Florinom je ormaru ventilator. Bojim se da ne mogu zaspati bez njega.
Istina.
U mojem ormaru.
Biste li mi ga izvadili? Ispričavam se.
Naravno.
Onda…
Izvoli.
Večeras može spavati s tobom.
Dobro, da vidimo…
Ne vidim ga!
Valjda je prekriven odjećom.
Dobro.
Ekipa…
Zabranila sam igrice.
Otključajte!
Otključajte vrata!
Otključajte ih!
Pokušavam.
Milese!
Pokušavam!
Flora!
Zapela su! Stvarno pokušavamo!
Nije smiješno.
Otvorite mi.
Moramo naći ključ. Stvarno su zapela.
-Jako nam je žao. -Ključ je u bravi, Flora.
Okreni ključ.
Nije! Ne možemo ga naći.
Sad sam ozbiljna.
Otključajte vrata!
Milese!
Flora?
Otključajte vrata!
Ne!
Otključajte vrata!
Ekipa!
Pustite me van!
Oprostite.
Strašno nam je žao.
-U krevet! -Bilo je slučajno.
U krevet! Odmah!
Žao mi je.
-Nemojte se ljutiti. -Razgovarat ćemo ujutro.
Zar ste bili vani?
Prijevod titlova: Filip Lažnjak