‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫שכבנו, אהובי ואני,‬
‫מתחת לערבה הבוכייה.‬
‫אבל כעת שוכבת אני לבד...‬
‫ובוכה ליד העץ.‬
‫שרה "הו ערבה ייבבי",‬
‫ליד העץ שבוכה איתי.‬
‫שרה "הו ערבה ייבבי",‬
‫עד שאהובי יחזור אליי.‬
‫- צפון קליפורניה, 2007 -‬
‫אוכל לקבל את תשומת לבכם, בבקשה?‬
‫תוכלו להתחיל לאכול בעוד רגע, אבל תחילה...‬
‫הכלה ביקשה ממני שאדבר.‬
‫חשבתי שהיא צחקה.‬
‫למה להזמין אסון כזה‬
‫לחתונה שלך?‬
‫אבל, כפי שהיא הסבירה,‬
‫"לא, חס ושלום, לא לחתונה,‬
‫לארוחת האימון."‬
‫לארוחת החזרה, בשם אלוהים.‬
‫עליי לתבוע את זכותי כאנגלי מעט שיכור‬ ‫שסובל מיעפת קשה‬
‫לומר את דעתי באמת ובתמים.‬
‫כי אני רוצה להזהיר את כולכם.‬
‫לכם הצעירים אין שום מושג‬
‫למה אתם נכנסים.‬
‫אה...‬
‫הנה נתון סטטיסטי מחריד.‬
‫האם ידעתם שכמעט חצי מהנישואים בימינו‬
‫לא מסתיימים בגירושים?‬
‫זה אומר שיש סבירות גבוהה‬ ‫ששניכם תצפו זה בזה מתים.‬
‫וזו התוצאה המועדפת.‬
‫לאהוב אדם אחר באמת‬
‫משמעו לקבל את העובדה שהמאמץ לאהוב אותו‬
‫שווה את הכאב של לאבד אותו.‬
‫וזהו זה.‬
‫זה הכול.‬
‫ואם זה מפחיד אתכם כמו שזה מפחיד אותי,‬
‫אני אומר "תברחו".‬
‫לכו תעשו סמים בחוף בבאלי,‬
‫תתמסרו לחיים של הנפש.‬
‫תברחו כל עוד אתם יכולים.‬ ‫אתם צעירים, אתם חזקים.‬
‫העולם הוא...‬
‫אני רצינית, באמת סירבנו לשהות כאן.‬
‫היא סירבה.‬
‫לא ידעתי ששהות כאן הייתה בגדר אפשרות.‬
‫יש שלוש סוויטות בטירה,‬ ‫וג'ק רצה להישאר כאן.‬
‫רק ללילה אחד.‬ ‫-לפני שנצא לירח הדבש.‬
‫רק מחר. רק אחרי קבלת הפנים,‬ ‫כדי שנוכל למעוד למעלה.‬
‫אבל אמרתי,‬ ‫"אין מצב, לא אחרי הסיפורים האלה".‬
‫רגע, רק הסיפורים?‬
‫לא ראית אותה?‬ ‫-לא, אלוהים, לא ראיתי אותה.‬
‫אם הייתי רואה אישה מתה, נזירה מתה,‬ ‫לא פחות, בוכה בפינות,‬
‫לא היינו מתחתנים פה.‬ ‫-טוב, זה רק סיפור.‬
‫המקום הזה היה פעם מנזר‬ ‫במשך כמה עשורים בשנות ה-40.‬
‫זה חלק מחבילת המכירות.‬
‫הם יכולים לגבות עוד כמה מאות‬ ‫על סיפור הרפאים.‬
‫תראה, אני אוהבת סיפור רפאים טוב,‬ ‫אני פשוט לא רוצה לישון באחד.‬
‫ירח הדבש שלנו היה באירלנד.‬
‫כל הזמן אמרו לנו להיזהר משיימוס,‬
‫נער האורוות.‬
‫אוי, שיימוס.‬
‫אמרו שהראש שלו נמחץ אחרי שסוס בעט בו.‬
‫סיפורי רפאים גרועים יותר כשמעורב בהם ילד.‬
‫זה מוסיף משהו, לא?‬
‫לי יש סיפור.‬
‫טוב...‬
‫זה לא באמת הסיפור שלי.‬
‫הוא שייך למישהו שהכרתי.‬
‫והוא לא בדיוק קצר.‬
‫טוב, נראה שיש לנו מספיק זמן, ו...‬
‫מספיק יין.‬
‫למה לא?‬
‫אז בסדר.‬
‫סיפור רפאים.‬
‫שוב, הסיפור הזה לא שלי,‬
‫אבל הוא מלא רוחות מכל מיני סוגים.‬
‫ואם ילד הוא מה שנותן את האפקט,‬
‫מהדק עוד יותר את טבעת החנק,‬
‫מה תגידו על שני ילדים?‬
‫- לונדון, 1987 -‬
‫המורה הייתה, מבחירה, צעירה בודדה.‬
‫היא הגיעה ללונדון בחשש מסוים‬ ‫לריאיון עבודה בעקבות מודעה...‬
‫שפרסם אדם בשם לורד הנרי וינגרייב,‬
‫בנוגע לאחיינו ואחייניתו הצעירים‬
‫שהיו זקוקים לאופר.‬
‫עבודה במשרה מלאה, כולל מגורים.‬
‫בבית משפחתו הישן באסקס.‬
‫מקום טוב וחשוב,‬
‫לבד בכפר.‬
‫מיס קלייטון, כן?‬
‫קרא לי דאני. שלום.‬
‫שבי בבקשה.‬
‫את מורה?‬ ‫-כן.‬
‫הייתי.‬
‫של כיתה ד'.‬
‫בארצות הברית.‬
‫הרבה זמן באנגליה?‬
‫בערך שישה חודשים.‬
‫שישה חודשים, ובתקופה הזו את...‬
‫ובכן, התאהבתי לחלוטין בלונדון.‬
‫אלוהים...‬
‫תה? קפה?‬
‫לא, תודה.‬
‫אני עוד לא ממש שולטת בתה.‬
‫אני רגילה לתה בקנקן.‬
‫מלא בקוביות קרח.‬
‫ופלחי לימון.‬
‫כאן זה דבר אחר לגמרי.‬
‫כן, נכון.‬
‫אין לך ניסיון קודם בתור אופר.‬
‫טוב...‬
‫יש לי ניסיון לא מועט עם ילדים,‬ ‫מר וינגרייב.‬
‫בכיתה, אבל זו משרה מלאה, כולל מגורים.‬
‫אני יודעת, זו הסיבה‬
‫שעניתי למודעה.‬ ‫-הילדים נהדרים.‬
‫יוצאים מן הכלל, האמת.‬ ‫האחיינית והאחיין שלי.‬
‫ילדים יוצאים מן הכלל, כפי שאמרתי.‬
‫אבל מאתגרים, שניהם.‬
‫מיילס, אחייני, חזר הביתה מהפנימייה מוקדם.‬
‫הוא צריך מסגרת‬
‫ומשמעת יותר מתמיד, חוששני.‬
‫אוכל לשאול למה הוא נשלח הביתה?‬
‫סמסטר האביב מסתיים רק...‬ ‫-יצפו ממך ללמד אותו,‬
‫כך שהוא לא יהיה בפיגור.‬
‫מבחינה זו, הניסיון שלך בכיתה‬ ‫עשוי להיות מועיל.‬
‫אותו דבר עם פלורה,‬
‫האחיינית שלי.‬
‫תלמדי גם אותה.‬
‫במודעה שלך צוין שהמשרה היא בכפר?‬
‫בבליי,‬
‫בבית הכפר של משפחתי.‬
‫הילדים רגילים לבליי, הם...‬
‫בילו שם בקיץ ובחגים עם הוריהם,‬
‫לפני שהם נפטרו.‬
‫האחוזה היא מקום טוב וחשוב.‬
‫יש מעט אנשי צוות נוספים.‬
‫טבח, חצרנית. הם נשארים בעיירה.‬
‫יש סוכנת בית שגרה במקום, אבל הילדים...‬
‫יהיו באחריותך ורק באחריותך.‬
‫אל תקראי לי, אלא אם מדובר במקרה חירום.‬
‫אני עסוק מאוד.‬
‫אני מבינה.‬
‫אתה יודע,‬
‫אחת המשימות המיוחדות יותר בבית הספר שלי‬
‫נגעה לחלק מהילדים הכי נזקקים שלנו,‬
‫אחד מהם איבד את הוריו...‬ ‫-מה אני מפספס?‬
‫סליחה?‬
‫מה אני מפספס? את בת כמה?‬
‫שלושים? ‬
‫עשרים ומשהו?‬
‫אני תוהה...‬
‫מה אני מפספס.‬
‫את צעירה יותר מרוב הנשים‬ ‫שיתעניינו במשרה כזו.‬
‫מה גורם לאישה בגילך‬
‫לרצות לוותר על חייה כדי‬ ‫לטפל בילדים של מישהו אחר?‬
‫ועוד לוותר על חיים באמריקה.‬
‫וגם במשרה מלאה.‬
‫זה נראה לי מוזר, אם להיות כן.‬
‫גם לי זה נראה מוזר.‬
‫המודעה, כלומר.‬
‫משרה מלאה, באחוזה כפרית יפהפייה,‬
‫עם שני ילדים יוצאים מן הכלל.‬
‫אבל ראיתי את המודעה שלך לפני חצי שנה.‬
‫כשרק הגעתי ללונדון.‬
‫ומאז אני רואה אותה כל חודש.‬
‫נראה לי שזו משרה שקל למלא.‬
‫לפחות איך שתיארת אותה.‬
‫אז אני מניחה שאתה צודק.‬
‫מה אני מפספסת?‬
‫זאת באמת השאלה.‬
‫תודה.‬
‫שלום, ג'יימס.‬
‫אני יודעת שלא קיבלתי את העבודה,‬
‫וזה לגמרי בסדר.‬
‫אבל זה היה ריאיון העבודה המביך ביותר בחיי.‬
‫אז אני חושבת שצריך להרים כוסית לכבוד זה,‬ ‫מר וינגרייב.‬
‫או שאתה מעדיף את זה בתה שלך?‬
‫אז...‬
‫אתה יכול לספר לי עכשיו, נכון?‬
‫אני באמת ממש סקרנית.‬
‫לגבי מה?‬
‫לגבי הפספוס.‬
‫לא.‬ ‫-לא, בחייך!‬
‫טוב...‬
‫דמיון, אני מניח.‬
‫אף אחת לא רוצה את המשרה.‬
‫בחייך. אף אחת?‬
‫מצאנו מישהי לזמן מה.‬
‫בקיץ שעבר.‬
‫אישה צעירה ומבטיחה.‬
‫הילדים חיבבו אותה.‬
‫ואז היא...‬
‫טוב, אני מניח שהיא מתה.‬
‫זו הייתה אשמתה, אם להיות בוטה.‬
‫הבחירה שלה, אם להיות בוטה יותר,‬
‫אבל היא מתה בשטח האחוזה.‬
‫אנשים הם בעלי אמונות טפלות, במיוחד בכפר.‬
‫אז עכשיו זה סיפור.‬
‫הילדים הקטנים האלה בבית הענק‬ ‫עם הוריהם המתים.‬
‫ועכשיו, עם האומנת המתה שלהם.‬
‫לא משנה שההורים מתו בחו"ל.‬
‫לא משנה שהאומנת שלחה יד בנפשה.‬
‫אז כן, הסיפור קודם למשרה,‬
‫לפחות בכל הסוכנויות.‬
‫עכשיו, אף אחת לא רוצה בה.‬
‫אמונה טפלה...‬
‫דמיון.‬
‫מה איתך?‬
‫מה פספסתי אצלך?‬
‫אני...‬
‫לא יכולתי להיות בבית יותר.‬
‫לימדת פעם כיתה של 25 ילדים?‬
‫לא, בהחלט לא, חוששני.‬
‫טוב...‬
‫אתה מתחיל לחבב אותם.‬
‫אתה אוהב אותם.‬
‫אפילו את הגרועים ביותר.‬
‫זה פשוט ככה.‬
‫ואתה מנסה לעזור...‬
‫אבל הם פשוט רבים מדי.‬
‫ואתה פשוט מעט מדי.‬
‫אז אתה פשוט...‬
‫במודעה היה כתוב שני ילדים.‬
‫אני לא יודעת את הפרטים,‬ ‫אבל אני יודעת להתמודד עם ילדים.‬
‫אולי אוכל להשפיע.‬
‫כן, אני אוכל להשפיע.‬
‫השפעה אמיתית.‬
‫עם רק שני ילדים.‬
‫ואז שמתי לב שהעבודה הייתה...‬
‫במשרה מלאה, עם מגורים.‬
‫ואז הבנתי. הם איבדו מישהו.‬
‫אני מבינה את המוות.‬
‫אני יודעת מה זה אובדן.‬
‫אני אישאר באנגליה עוד קצת.‬
‫עוד הרבה, למען האמת.‬
‫מצאתי עבודה.‬
‫כן, מצאתי עבודה על תנאי‬ ‫לפחות עד סוף הקיץ.‬
‫אבל זה יוכל להימשך די...‬
‫אני יודעת שזה יותר זמן ממה שאמרתי,‬ ‫אבל מצאתי עבודה.‬
‫אני לא.‬
‫אני לא בורחת מכלום,‬
‫וזה כואב לי כשאת אומרת את זה.‬
‫את יודעת שכואב לי כשאת אומרת את זה.‬
‫בכל אופן...‬
‫תוכלי להשיג אותי כשאגיע לבית.‬
‫אתקשר אלייך כשיהיה לי המספר.‬
‫אני אוהבת אותך, אמא.‬
‫מיס קלייטון?‬ ‫-כן.‬
‫אוון.‬ ‫-היי.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫תני לי... בואי ניקח את זה.‬ ‫-כן.‬
‫יש לי כמה תיקים.‬
‫אין בעיה. תודה.‬
‫תודה.‬
‫מצטער על זה. כבישים כפריים.‬
‫כמה זמן ישנתי?‬
‫הרבה זמן.‬
‫את עדיין על שעון אמריקאי?‬
‫לא.‬
‫פשוט לא ישנתי הרבה בזמן האחרון.‬
‫קשה לישון כמו שצריך בהוסטלים.‬
‫כאן יהיה לך הרבה יותר שקט.‬
‫זה מהמם.‬ ‫-באמת?‬
‫מה?‬
‫אני כבר לא רואה את זה.‬
‫נולדתי בבליי.‬
‫בעיירה, הכוונה, לא באחוזה.‬
‫נסעתי לקצת זמן.‬
‫חייתי קצת בצרפת.‬
‫מה?‬ ‫-למדתי להיות שף.‬
‫ואני חשבתי שאתה רק נהג.‬
‫לא, רק לפעמים, כשהנרי מבקש ממני.‬
‫למען האמת, אני נהג גרוע.‬
‫אבל טבח לא רע, מסתבר.‬
‫למה חזרת?‬
‫מצרפת?‬ ‫-משפחה.‬
‫והעבודה הזאת משלמת את החשבונות,‬ ‫בזמן שאני כאן.‬
‫ושומרת אותי קרוב.‬
‫יש מקומות גרועים יותר להיתקע בהם,‬ ‫תאמין לי.‬
‫האמת שמעולם לא חיבבתי את בליי.‬
‫האנשים כאן, רובם,‬
‫הם נולדים כאן, ומתים כאן.‬
‫כל העיירה היא באר כבידה אחת גדולה.‬
‫וקל להיתקע כאן.‬
‫אלוהים, זה...?‬
‫כמו שאמרתי, יש המון מה לאהוב.‬
‫אני יכולה לצאת וללכת את המשך הדרך?‬
‫"שרה 'הו ערבה ייבבי'‬
‫ליד העץ שבוכה איתי‬
‫שרה 'הו ערבה ייבבי'‬
‫עד שאהובי יחזור אליי"‬
‫איזה שיר יפהפה!‬
‫איזה שיר?‬
‫השיר ששרת כרגע.‬ ‫-את מיס קלייטון!‬
‫את חייבת להיות.‬
‫אוי, את כל כך יפה.‬
‫אמרתי למיילס שתהיי יפה.‬
‫כמה נפלא למדי!‬
‫את בטח פלורה.‬
‫אני מקווה שלא הבהלתי אותך.‬
‫בכלל לא. ציפינו לך.‬ ‫-אה.‬
‫אני כל כך שמחה שאת פה.‬
‫גברת גרוס תרצה לראות אותך,‬ ‫וגם מיילס.‬
‫ואוון וג'יימי.‬
‫את יודעת, פגשתי את אוון.‬
‫מתי פגשת את אוון?‬
‫בנסיעה במכונית.‬
‫עכשיו, מה זה?‬
‫אה, זה.‬
‫סתם משהו מטופש.‬
‫רק רגע.‬
‫איזה אגם מהמם.‬ ‫-אוי, חדלי.‬
‫זו סתם בריכה ישנה ומסריחה.‬
‫את יודעת, יש שם עלוקות.‬
‫יצורים נוראיים, כמו שבלולים ערפדיים,‬
‫וחיפושיות מרושעות.‬
‫מי צריך את הבריכה הישנה הזאת?‬
‫יש דברים הרבה יותר טובים.‬
‫זה באמת ממש נפלא למדי לפגוש אותך.‬
‫מיילס!‬
‫היא הגיעה!‬
‫והיא אפילו יותר יפה משדמיינתי.‬
‫זאת היא!‬
‫היי, מיילס.‬
‫כל כך שמח לפגוש אותך, עלמתי.‬
‫אוי, איזה ג'נטלמן.‬
‫וזו בטח גברת גרוס.‬
‫היי!‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫ריחפתי לגמרי.‬
‫אני דאני.‬
‫לעונג הוא לי. האנה גרוס.‬
‫אני רואה שהצלחת להגיע בשלום.‬
‫הנסיעה הייתה בסדר?‬
‫היא הייתה מושלמת.‬
‫נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אוון הוא בחור למופת.‬
‫בחור טוב.‬
‫טוב, בואו נעשה את דרכנו פנימה.‬
‫אני בטוחה שמיס קלייטון‬ ‫משתוקקת לראות את הבית.‬
‫הו, כן.‬
‫אז בואו.‬
‫כעת...‬ ‫-את יכולה לקרוא לי דאני.‬
‫הבלים.‬
‫ילדים, אתם תקראו לה מיס קלייטון,‬ ‫כפי שסיכמנו.‬
‫בפעם הראשונה שחזתה בבליי,‬ ‫היא לא חשה אי נוחות,‬
‫או תחושת סכנה.‬
‫היא נראתה בדיוק כפי שלורד וינגרייב תיאר.‬
‫מקום טוב וחשוב.‬
‫הוא נפער לרווחה כדי לקבל אותה הביתה.‬
‫זה הטרקלין,‬
‫והוא נפלא למדי.‬
‫הוא יפ...‬ ‫-בואי!‬
‫זה המטבח,‬
‫והוא נפלא למדי.‬
‫וזה אוון.‬
‫הוא הטבח,‬
‫והוא נפלא.‬
‫למדי.‬
‫שלום לכולם.‬
‫היי, שוב.‬
‫היי!‬
‫היי, פלורה.‬
‫מכאן.‬
‫הציורים כולם מקוריים,‬
‫מה שאומר שהם צוירו ביד,‬
‫והם נפלאים למדי.‬
‫זו הכיתה.‬
‫היא...‬
‫די משעממת.‬
‫אלה המדרגות המקסימות,‬ ‫אבל אסור לרוץ עליהן.‬
‫אם תיפלי, את עלולה להיפצע,‬ ‫והמדרגות לא סלחניות.‬
‫לא סלחניות בכלל. את מבינה?‬
‫גברת גרוס אומרת שהן מזיקות מאוד לברכיים,‬
‫אבל לי אין בעיות.‬
‫מהמם.‬ ‫-נכון.‬
‫זה מקום נהדר, גן עדן לילדים.‬
‫אבל זהירות על המדרגות,‬ ‫הן מזיקות מאוד לברכיים.‬
‫וכאן ההורים שלנו גרו.‬
‫אנו כבר לא נכנסים לשם.‬ ‫-אנו כבר לא נכנסים לשם.‬
‫הכול מכוסה.‬
‫אני חוששת שהחדר הזה סגור כרגע.‬
‫ומכוסה, אבל מתחת לכל זה,‬
‫הכול נפלא למדי.‬
‫בואו ניתן למיס קלייטון להתרענן קצת.‬
‫כמובן.‬
‫אבל אחר כך נראה לה‬
‫את גן הפסלים.‬ ‫-היא תראה אותו בסוף, פלורה.‬
‫נתראה אחרי שתתמקמי.‬
‫וברגע שתתמקמי, נראה לך את השאר.‬
‫פלורה!‬
‫אני באה.‬
‫אוי!‬
‫סליחה. אפשר להיכנס?‬
‫כן. כמובן.‬
‫אולי תנקוש בדלת להבא.‬
‫כמובן.‬
‫רציתי רק לומר כמה כולנו שמחים שאת כאן.‬
‫ולתת לך את זה.‬
‫זה לא הרבה, אני יודע.‬
‫רק משהו קטן שיגרום לך להרגיש רצויה יותר.‬
‫תודה.‬
‫זה מאוד יפה.‬
‫אני אסיים כאן ונתראה בעוד כמה דקות, בסדר?‬
‫כמובן.‬
‫תודה.‬
‫כן, אני מקווה שזה בסדר.‬
‫עוד לא ממש למדתי להכין תה, אז...‬
‫זה בסדר גמור, יקירתי.‬
‫ארוחת הערב מוכנה.‬
‫וואו.‬
‫בבקשה, חבר.‬ ‫-תודה.‬
‫אוון מכין את הארוחות הכי טעימות.‬
‫הוא הכין לי פעם כריך מקרוני וגבינה,‬
‫שהיה פשוט שמיימי.‬
‫אז מה מביא אמריקאית צעירה כמוך לאנגליה?‬
‫ועוד דווקא לבליי.‬
‫את יודעת, רק רציתי לראות את העולם.‬
‫ומה דעתך בינתיים?‬
‫על בליי או על העולם?‬ ‫-אני רוצה לנסוע לאוסטרליה.‬
‫או לפלורידה, כי היא דומה לשם שלי.‬
‫זה נכון.‬
‫פשוט מהמם כאן.‬ ‫-כן.‬
‫אני יודעת שאני חוזרת על זה,‬ ‫אבל אין לי מילה אחרת.‬
‫אני יכול לחשוב על אחרות.‬ ‫-שקט, אוון.‬
‫הוא אוהב להציק לי.‬ ‫-היא אוהבת שמציקים לה.‬
‫לא תצטרף אלינו?‬
‫לא הלילה, יקירתי.‬ ‫אני צריך ללכת הביתה לאמא שלי.‬
‫מאכזב.‬
‫את נשמעת בדיוק כמוה.‬
‫היא מרגישה טוב יותר?‬
‫הרבה יותר.‬
‫משתפרת מדי יום, נראה לי.‬
‫בסדר.‬
‫לילה טוב, גברתי הצעירה והמקסימה.‬
‫ולילה טוב גם לך, פלורה.‬
‫שאלוהים יעזור לי, האיש הזה...‬
‫בתיאבון.‬
‫אז הוא חי עם אמא שלו?‬
‫חי בשבילה, יותר נכון.‬
‫בגלל זה הוא חזר מפריז.‬
‫היא חלתה, חלתה מאוד, כך שמעתי.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר שהיא משתפרת.‬
‫כן, מדי יום.‬
‫כך הוא אומר, אבל בכל יום‬ ‫הוא עוזב יותר ויותר מוקדם.‬
‫פעם הוא היה נשאר לארוחת ערב.‬
‫אולי היא מרגישה מספיק טוב כדי לאכול,‬
‫אז הוא צריך להגיע בזמן כדי לבשל בשבילה.‬
‫אני בטוחה שאת צודקת, מתוקה.‬
‫מה? את לא אוכלת?‬
‫אה, טוב, כן.‬
‫אוכל מאוחר יותר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתן לך כמה טיפים.‬
‫תודה.‬
‫אני רוצה להיראות כמו גמדון.‬
‫גמדון בועות.‬
‫את בהחלט בכיוון.‬
‫מה?‬
‫זה באמת די מצחיק, נכון?‬
‫כן, את ילדה מאוד מצחיקה.‬
‫איפה השגת את זה?‬
‫מה?‬ ‫-את סיכת הפרפר.‬
‫אה...‬
‫מיילס נתן לי אותה.‬
‫הוא לא היה צריך לעשות זאת.‬
‫למה לא?‬
‫כי היא לא שייכת לך.‬
‫למי היא שייכת?‬
‫למיס ג'סל.‬ ‫-מי זאת?‬
‫האחרת.‬
‫שהייתה לפנייך.‬ ‫-אני...‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אני...‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫טעיתי. זה בעצם בסדר.‬
‫אני יכולה לצאת עכשיו?‬
‫אני יכולה לשחק בבובות?‬
‫כן. רבע שעה, בסדר?‬
‫אתה יודע, הייתי בכל בית ספר שתוכל לדמיין.‬
‫באמת?‬
‫אפילו בפנימייה, כמוך.‬
‫אני יודעת שזה יכול להיות קשה.‬
‫זה לא כזה נורא.‬
‫טוב...‬
‫אתה בבית עכשיו, נכון?‬
‫אתה יכול לדבר איתי על מה שתרצה.‬
‫על בית הספר.‬
‫על כל מה שקרה שם.‬
‫אני מבטיחה לך, שמעתי הכול.‬
‫נחמד מאוד מצדך.‬
‫לילה טוב, דאני.‬
‫לילה טוב.‬
‫אתה יודע, גברת גרוס חושבת‬ ‫שעליך לקרוא לי מיס קלייטון.‬
‫לא אהבת אותו?‬
‫סליחה?‬
‫את הפרפר.‬
‫אה, אני...‬
‫אתה יודע, פלורה...‬
‫קצת כעסה, נראה לי.‬
‫היא תמיד קצת כועסת.‬
‫אם היא מודה בכך או לא.‬
‫אבל היא ממש שמחה שאת כאן.‬
‫וגם אני.‬
‫תודה שגרמתם לי להרגיש רצויה כל כך.‬
‫זמן לישון!‬
‫ואני סיימתי.‬
‫תזמון מושלם.‬
‫זאת אני?‬
‫לא, טיפשונת. את זו את.‬
‫זאת סתם בובה.‬
‫אחת-אפס.‬
‫מי כל אלה?‬
‫אלה בובות, כמובן.‬
‫לך, עלמתי, יש הרבה בובות,‬
‫ואנחנו נלמד‬
‫איך לאסוף את כולן לפני שנלך לישון, בסדר?‬
‫תחזירי אותה.‬
‫היא נשארת...‬
‫שם.‬
‫וכולכם מוכנים.‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫זה פשוט נהדר שאת כאן.‬
‫תודה, פלורה.‬
‫אבל את חייבת להבטיח לי משהו.‬
‫כמובן.‬
‫את חייבת להבטיח לי‬
‫שתישארי בחדר שלך.‬
‫אל תצאי מהחדר שלך בלילה.‬
‫תישארי במיטה שלך עד הבוקר.‬
‫אני לא חושבת שאוכל להבטיח את זה.‬
‫אבל זה בהחלט כלל טוב עבורך ועבור אחיך...‬
‫אבל את חייבת.‬
‫בסדר.‬
‫לפחות הלילה.‬
‫עכשיו לכי לישון.‬
‫האופר הייתה חסרת מנוחה בלילה.‬
‫זה היה כפי שפלורה אמרה.‬
‫החדרים היו גדולים יותר בלילה,‬
‫כאילו הבית עצמו לקח נשימה עמוקה‬
‫כשהשמש שקעה,‬
‫והתרחב בעודו עוצר את נשימתו עד הבוקר.‬
‫אבל תחושת ההתרחבות‬ ‫לא הייתה מוגבלת לפנים הבית.‬
‫בהביטה החוצה,‬ ‫היא ראתה שהמרפסת והמקום כולו,‬
‫כר הדשא והגן שמעבר לו,‬
‫וכל שיכלה לראות מהפארק, היו ריקים,‬
‫מלאים בריקנות גדולה.‬
‫ריקנות שקראה שיחקרו אותה.‬
‫לי זה טעים.‬
‫איזה יום יפהפה.‬
‫לעולם לא יימאס לי מהמקום הזה, אני נשבעת.‬
‫מה יש?‬
‫אני כועסת עלייך מאוד.‬
‫מיס קלייטון!‬
‫בואי תראי מה מצאתי!‬
‫יצאת מהחדר שלך אתמול בלילה,‬ ‫למרות שהבטחת שלא תצאי.‬
‫מיס קלייטון!‬ ‫-מאיפה את יודעת?‬
‫את חייבת להישאר בחדר שלך.‬
‫בואי תראי!‬
‫למה?‬ ‫-כדי שהיא לא תראה אותך.‬
‫מי?‬
‫הגבירה.‬
‫איזו גבירה?‬
‫הגבירה שבאגם.‬ ‫-פלורה.‬
‫פלורה, תראי.‬
‫מיס קלייטון...‬
‫תראי!‬
‫הייתי מורה במשך תשע שנים, מיילס.‬
‫זה כמעט כל החיים שלך.‬
‫וכל הזמן הזה, הרבה ילדים ניסו להפחיד אותי‬ ‫בהרבה דרכים שונות,‬
‫ויודע מה למדתי?‬
‫שאני הרבה יותר אמיצה מכפי שאנשים חושבים.‬
‫כולל אותי.‬
‫לא ניסיתי להפחיד אותך, מיס קלייטון.‬
‫ידעתי שלא תיבהלי.‬
‫באמת?‬
‫כמובן. ידעתי את זה עלייך מיד.‬
‫זה משהו שנהגת לעשות בבית ספר?‬
‫לעשות מתיחות?‬
‫תעלולים?‬
‫אף פעם לא הבנתי מה הקטע בתעלולים.‬
‫דוד שלך סיפר לי קצת‬ ‫על הבעיות שלך בבית הספר.‬
‫דיברת עם דוד שלי?‬
‫כמובן. הוא שכר אותי לתפקיד.‬
‫הוא שאל עלינו?‬
‫כל מה שהוא עשה היה לדבר על שניכם.‬
‫הוא מתגעגע לשניכם.‬
‫מתגעגע מאוד.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫כמובן שכן.‬
‫שנתקשר אליו ונשאל?‬
‫לבה של האופר נחמץ מכאבו של הילד.‬
‫אבל כמו מזג האוויר בבליי,‬ ‫מצב הרוח שלו השתנה במהירות.‬
‫כפי שהשמש, העננים והגשם מופיעים ללא התראה,‬
‫כך גם הופיעו מצבי הרוח של הילדים.‬
‫כאילו הזמן והטבע פעלו לפי...‬
‫חוקים אחרים...‬
‫רק בשבילם.‬
‫הנה היא.‬
‫הם ברחו לי.‬
‫לא, אני אענה. את שבי.‬
‫תירגעי.‬
‫אם זה אפשרי בכלל.‬
‫הלו?‬
‫מה לארוחת צהריים?‬
‫נקניקיות ופירה.‬ ‫-הלו?‬
‫הלו?‬
‫פלורה, לא.‬
‫מי זה היה?‬ ‫-לא יודע. הם ניתקו.‬
‫שוב?‬ ‫-עוד פעם?‬
‫מתקשרים אלינו ומנתקים.‬
‫בטח טעות במספר.‬ ‫-תודה.‬
‫על לא דבר.‬
‫מיס קלייטון.‬
‫תודה.‬
‫הגננית אפילו לא הציגה את עצמה‬ ‫בפני האופר החדשה.‬
‫היא בקושי הכירה בקיומה.‬
‫היא התייחסה אליה כאילו היא תמיד הייתה שם.‬
‫האחרים בחדר פשוט הניחו שהשתיים כבר נפגשו,‬
‫ואם הייתם שואלים את האופר,‬
‫היא הייתה מודה שכך היא חשה כשראתה‬ ‫את האישה הצעירה לראשונה.‬
‫אז מי החליט שזה רעיון טוב‬ ‫להאכיל את השדונים האלו?‬
‫אנחנו לא שדונים!‬
‫אנחנו ילדים טובים מאוד.‬
‫באמת?‬
‫אני לא כל כך בטוחה.‬
‫אוון, מה דעתך?‬
‫אה...‬
‫קשה לומר.‬
‫אצטרך לשפוך עליהם מים כדי להיות בטוח.‬
‫ככה?‬
‫בבקשה.‬
‫קח, יקירי.‬ ‫-תודה.‬
‫היה מישהו...‬
‫שעבד היום בשטח האחוזה?‬
‫אולי שיפוצניק או משהו?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫כי ראיתי מישהו,‬
‫על החומה, בדרך הביתה.‬
‫על החומה?‬
‫כן.‬
‫אין לי מושג.‬ ‫-אני לא הייתי שם.‬
‫למה שתהיה שם?‬
‫את בטוחה שראית שם מישהו?‬
‫בהחלט. נפנפתי לו, אבל הוא לא נפנף בחזרה.‬
‫יש פה משוטטים לפעמים.‬
‫אנשים שרוצים לראות את הגן.‬
‫הם מרשים לעצמם,‬ ‫אבל אם אחד מהם טיפס על החומה...‬
‫הם לא יכולים להגיע לשם בלי לעבור דרך הבית.‬
‫הדרך היחידה לשם עוברת דרך האגף הישן.‬
‫ולאן אנחנו לא הולכים?‬
‫לאגף הישן.‬
‫בטח דמיינת את זה, יקירתי.‬
‫לא תאכלי כלום?‬ ‫-לא, כבר אכלתי.‬
‫באתי בשביל החברה.‬
‫אתה חייב לנסות את זה.‬
‫פלורה, לא.‬
‫אה...‬
‫מצאת מישהו?‬
‫לא.‬ ‫-אה.‬
‫לא מצאתי.‬
‫אבל...‬
‫כן מצאתי...‬
‫אני מצטערת, אני מפריעה לך?‬
‫לא, כלל וכלל לא.‬
‫מה מצאת?‬
‫זאת פלורה.‬
‫אוי, פלורה, פלורה...‬ ‫-ראיתי כמה כאלה.‬
‫את לא יכולה לשפוט אותם.‬
‫לא אחרי מה שהם עברו.‬
‫מר וינגרייב סיפר לך על הוריהם, אני בטוחה.‬
‫רק שהם נפטרו.‬
‫כבר חלפו שנתיים.‬
‫מיילס היה רק בן שמונה, פלורה בת שש.‬
‫די והותר מזל רע בשביל שני ילדים לשאת,‬
‫אבל רק לחשוב...‬
‫על מה שקרה אחר כך.‬
‫קודמתך בתפקיד.‬
‫מיס ג'סל?‬ ‫-כן.‬
‫רבקה.‬
‫אלוהים...‬
‫רבקה.‬
‫רבקה המסכנה.‬
‫היא הייתה...‬
‫היא הייתה בחורה צעירה ומבריקה.‬
‫היא הייתה שאפתנית, נבונה.‬
‫טובת לב.‬
‫אבל...‬
‫היה גבר.‬
‫שזה הדבר היחיד שיכול להפיל אישה שכזו.‬
‫כל נימוסיו כיסו על חטאיו הרבים.‬
‫בכל מקרה, עדיף שנדבר עליו כמה שפחות.‬
‫יודעת שהוא ברח מהעיירה?‬
‫עם חלק ניכר מכספו של הנרי‬ ‫ועם לבה של האומללה.‬
‫גנב הכול. אצבעות דביקות.‬
‫ולראות אותה בימים שלפני כן...‬
‫כל כך שבורה.‬
‫כל כך ריקה.‬
‫היא הלכה לאיבוד הרבה לפני שהיא נכנסה לאגם.‬
‫פלורה מצאה אותה.‬
‫וג'יימי מצאה את פלורה.‬
‫לשמוע אותה מספרת על כך...‬
‫הגופה של רבקה במים.‬
‫עם הפנים למטה.‬
‫ופלורה הקטנה עומדת...‬
‫מאובנת...‬
‫ובוהה.‬
‫אני...‬
‫לחשוב שהתכווצתי כששמעתי את הילדים...‬
‫רצים בבית, צורחים ועושים בלגן.‬
‫אבל בשבועות שאחרי מותה של מיס ג'סל...‬
‫דממה שמעולם לא נשמעה כה מחרידה.‬
‫וכעת...‬
‫כעת כשאני שומעת אותם...‬
‫בוכים, או...‬
‫צורחים, או צועקים...‬
‫זה הצליל הכי מתוק בעולם.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-לא.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אוי, אלוהים, תראי אותי.‬
‫זה קמע.‬
‫משחק קטן שפלורה משחקת כדי לשמור על כולנו.‬
‫על כולנו.‬
‫אלוהים, הילדים האלה.‬
‫שניהם מנסים בדרכם, אני חושבת.‬
‫כדאי שאחזור.‬
‫אוון וג'יימי יעזבו בערב.‬
‫אבל אשמח להשגיח על הילדים לפני השינה‬ ‫אם את צריכה הפסקה.‬
‫בשביל מה הנרות?‬
‫בשביל המתים.‬
‫אני מדליקה יותר מדי מהם, ככל שאני מזדקנת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אוי, אין צורך.‬
‫הייתי, ואני עדיין, אישה מאושרת מאוד.‬
‫ערב טוב, מיס קלייטון.‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫באמת?‬
‫איני חושב כך.‬
‫די עם המשחקים, מיילס.‬
‫את אוהבת משחקים, דאני?‬
‫לא כשהולכים לישון.‬
‫זה הזמן הכי טוב למשחקים.‬
‫תפסיק להיות מוזר, מיילס!‬
‫הוא כזה מוזר לפעמים.‬
‫ואת...‬
‫מתוקה...‬
‫דמיון.‬
‫אני אוהבת...‬
‫את הדמיון שלך.‬
‫ולכל בני הבית הזה יש מזל גדול...‬
‫שאת משתמשת בדמיון שלך כדי לשמור עלינו.‬
‫רק תבטיחי לי...‬
‫שכשתשמרי על כולנו,‬
‫תשמרי על עצמך קודם כול.‬
‫ואל תצאי לחומה.‬
‫טוב.‬
‫את באמת כזאת, את יודעת?‬
‫כזאת מה?‬
‫נפלאה למדי.‬
‫לילה טוב, מתוקה.‬
‫אוי...‬
‫אני מצטערת.‬
‫את יודעת, את צריכה לזכור להרים אותן.‬
‫אני לא רוצה לשבור...‬
‫איפה תרצי לשים אותה הלילה?‬
‫בבית או מתחת לשידה?‬
‫מיס קלייטון?‬
‫בדיוק עמדתי להשכיב אותך.‬
‫יש מאוורר חשמלי בארון של פלורה.‬
‫אני לא יכול לישון בלעדיו, חוששני.‬
‫זה... זה נכון.‬
‫בארון שלי.‬
‫תוכלי להביא לי אותו? אני ממש מצטער.‬
‫אה...‬
‫בטח.‬
‫טוב...‬
‫קחי לך.‬
‫היא תוכל לישון איתך הלילה.‬
‫טוב, בואו נראה.‬
‫אני לא רואה אותו.‬
‫הוא בטח מכוסה בבגדים.‬
‫טוב.‬
‫חבר'ה.‬
‫אמרתי בלי משחקים.‬
‫תפתחו!‬
‫תפתחו את הדלת.‬
‫תפתחו אותה!‬
‫אני מנסה!‬
‫מיילס.‬
‫אני מנסה!‬
‫פלורה!‬
‫היא תקועה. אנחנו באמת מנסים!‬
‫טוב, זה לא... זה לא מצחיק.‬
‫תפתחו את הדלת.‬
‫נצטרך למצוא את המפתח. היא באמת תקועה.‬
‫אנחנו ממש מצטערים!‬ ‫-המפתח במנעול, פלורה.‬
‫סובבי את המפתח.‬
‫הוא לא! אנחנו לא מוצאים אותו!‬
‫אני רצינית.‬
‫תפתחו את הדלת.‬
‫מיילס!‬
‫פלורה?‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫לא!‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫חבר'ה!‬
‫תנו לי לצאת!‬
‫ממש מצטער.‬
‫אנחנו ממש מצטערים.‬
‫למיטה!‬
‫זה היה לא בכוונה.‬
‫למיטה!‬
‫עכשיו!‬
‫אני מצטער.‬
‫בבקשה, אל תכעסי.‬ ‫-נדבר על זה בבוקר.‬
‫הייתם בחוץ?‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬