NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Kävin maate rakkaani viereen -
alle itkupajun.
Mutta nyt yksin makaan -
ja itken luona puun.
Laulan pajulle,
joka itkee myötäni.
Laulan pajulle,
kunnes palaa rakkaani.
POHJOIS-KALIFORNIA 2007
Saisinko huomionne?
Pääsette pian syömään, mutta ensin -
morsian on pyytänyt minua puhumaan.
Luulin sitä vitsiksi.
Miksi järjestää moinen katastrofi omissa häissään?
Mutta sitten hän sanoi:
"Ei sentään häissä, hyvänen aika, vaan treeniaterialla."
Valmisteluillallisella, herranjestas.
Hieman humalaisena ja aikaerosta kovasti kärsivänä englantilaisena -
minulla on oikeus puhua suoraan. Haluan varoittaa teitä kaikkia.
Teillä nuorilla ei ole aavistustakaan, mihin olette ryhtymässä.
Tässäpä kamala tilastotieto.
Tiesittekö, että nykyään lähes puolet avioliitoista ei päätykään avioeroon?
On siis hyvin todennäköistä, että te kaksi näette toisenne kuolevan.
Ja se on paras lopputulos.
Rakastaakseen toista ihmistä pitää hyväksyä,
että rakkauden työ on menetyksen tuskan arvoista.
Se siitä.
Siinä kaikki.
Jos se pelottaa teitä yhtä paljon kuin minua, kehotan pakenemaan.
Menkää Balille vetämään huumeita rannalla tai omistautukaa filosofialle.
Paetkaa, kun vielä voitte. Olette nuoria ja vahvoja. Maailma on…
Me oikeasti kieltäydyimme yöpymästä täällä.
Hän kieltäytyi. -En tiennyt, että täällä voi yöpyä.
Linnassa on kolme sviittiä. Jack olisi halunnut.
Yhden yön. -Ennen häämatkalle lähtöä.
Hääjuhlan jälkeen voisimme vain kompuroida yläkertaan.
Mutten suostunut kuultuani tarinat.
Kuulit tarinat, mutta et kai nähnyt häntä? -En, luoja sentään.
Jos näkisin kuolleen nunnan itkemässä nurkissa, pitäisin häät muualla.
Se on pelkkä tarina. Tämä paikka oli luostari joskus 40-luvulla.
Se on myyntikikka. Kummitusjutusta voi veloittaa pari sataa lisää.
Pidän kummitusjutuista, mutten halua nukkua sellaisen keskellä.
Olimme häämatkalla Irlannissa.
Meitä varoitettiin tallirenki Seamusista. -Voi, Seamus.
Hänen päässään oli kuulemma aukko hevosenpotkun jäljiltä.
Lapset ovat karmivia kummitusjutuissa. -Heistä saa lisäsäväyksen.
Minulla on tarina.
Vaikka -
se ei kuulukaan minulle vaan eräälle tutulleni.
Eikä se ole lyhyt.
Meillä näyttäisi olevan tarpeeksi aikaa ja viiniä.
Miksipä ei?
Hyvä on sitten. Kummitusjuttu.
Tämä tarina ei siis ole minun, mutta se on täynnä kaikenlaisia aaveita.
Ja jos lapsi tuo tarinaan lisäsäväyksen, uuden ruuvikierteen,
miten olisi kaksi?
LONTOO 1987
Nuori opettajatar oli omasta tahdostaan yksineläjä.
Hän saapui Lontooseen vastaamaan henkilökohtaisesti ilmoitukseen,
jonka oli jättänyt Henry Wingrave.
Tämän veljenpoika ja -tytär tarvitsivat au pairia.
Kokopäivätyöhön kuului huone suvun vanhassa kartanossa Essexissä.
Mainio paikka syrjässä maaseudulla.
Neiti Clayton? -Sano vain Dani. Terve.
Istu alas.
Olet siis opettaja. -Niin.
Tai olin.
Opetin neljättä luokkaa. -Yhdysvalloissa.
Oletko ollut Englannissa kauan? -Noin puoli vuotta.
Ja mitä olet tehnyt sinä aikana?
Olen ihastunut Lontooseen.
Luoja.
Otatko teetä tai kahvia?
En, kiitos. En ole vielä oppinut teekulttuuria.
Meilläpäin tee tarjotaan kannussa täynnä jäitä.
Ja sitruunalohkoja. Täällä se on eri juttu.
Niin on.
Sinulla ei ole aiempaa kokemusta au pairina.
Mutta minulla on kokemusta lapsista, herra Wingrave.
Luokkahuoneessa, mutta tässä työssä pitää asua heidän kanssaan.
Juuri siksi vastasin ilmoitukseen. -Nämä lapset ovat hurmaavia.
Veljentyttäreni ja -poikani ovat suorastaan poikkeuksellisia.
Mutta myös haastavia.
Miles on palannut sisäoppilaitoksesta etuajassa.
Poika tarvitsee rutiinia ja kuria enemmän kuin koskaan.
Miksi hänet lähetettiin kotiin? Kevätlukukausi jatkuu…
Häntä tulisi opettaa, jottei hän jää jälkeen.
Tässä suhteessa luokkahuonekokemuksestasi voi olla hyötyä.
Sama koskee Floraa. Opettaisit myös tyttöä.
Ilmoituksen mukaan työpaikka on maaseudulla.
Blyssa, sukuni maalaiskartanossa.
Lapset ovat tottuneet paikkaan.
He viettivät siellä kesät ja lomat vanhempiensa kanssa ennen näiden kuolemaa.
Kartano on mainio paikka.
Työntekijöitä on muutama,
kuten kokki ja puutarhuri, jotka asuvat paikkakunnalla.
Siivooja asuu kartanossa, mutta lapset olisivat yksinomaan sinun vastuullasi.
Älä vaivaa minua, paitsi hätätapauksessa. Olen tavattoman kiireinen.
Ymmärrän.
Yksi ainutlaatuisimpia työtehtäviäni koulussa koski erityisoppilaita,
joista eräs oli myös menettänyt… -Mikä juju tässä on?
Anteeksi? -Jokin ei täsmää. Taidat olla -
korkeintaan kolmekymppinen.
Mietin vain, mikä juju tässä on.
Olet ilmoituksen kohdeyleisöä nuorempi. Miksi ikäisesi nainen -
haluaa luopua elämästään huolehtiakseen jonkun toisen lapsista?
Vieläpä elämästä Amerikassa ja kokopäiväisesti.
Se vaikuttaa suoraan sanoen oudolta.
Voisin sanoa samoin.
Siis ilmoituksesta.
Kokopäivätyö kauniissa maalaistalossa ja poikkeukselliset lapset.
Mutta näin sen puoli vuotta sitten,
heti saavuttuani, ja joka kuukausi sen jälkeen.
Sen luulisi olevan haluttu työ.
Ainakin kuvailun perusteella.
Taidat olla oikeassa.
Mikä juju tässä on?
Se on juuri oikea kysymys.
Kiitos.
Terve, James.
Tiedän, etten saanut työtä, eikä siinä mitään.
Mutta se oli elämäni ikävin työhaastattelu.
Juodaan malja sen kunniaksi, herra Wingrave.
Kelpaako se vain teen kera?
Nythän voit kertoa minulle.
Olen kovin utelias. -Minkä suhteen?
Jujun.
Ehei. -Kerro nyt.
No,
syynä on kai vilkas mielikuvitus.
Kukaan ei halua tätä työtä. -Eikö kukaan muka?
Löysimme kyllä erään joksikin aikaa viime kesänä.
Hän oli lupaava, nuori nainen, josta lapset pitivät.
Mutta sitten… No, hän kuoli.
Suoraan sanoen omaa syytään ja omasta tahdostaan,
mutta hän kuoli tontilla.
Ihmiset ovat taikauskoisia etenkin maaseudulla.
Nyt siitä kerrotaan juttua.
Sen valtavan kartanon pienet lapset, joilla on kuolleet vanhemmat -
ja kuollut kotiopettajatar.
Vähät siitä, että vanhemmat kuolivat ulkomailla ja opettaja oman käden kautta.
Tarina siis edeltää työpaikkaa ainakin työnvälitystoimistoissa.
Nyt kukaan ei halua sitä. Se on taikauskoa ja mielikuvitusta.
Entä sinä? Mikä juju sinulla on?
En -
voinut enää olla kotona.
Oletko kokeillut opettaa 25 oppilaan luokkaa?
En toden totta ole.
No, heihin kiintyy. Heistä alkaa välittää.
Jopa niistä hankalimmista. Sille ei voi mitään.
Heitä yrittää auttaa,
mutta heitä on liikaa.
Itsestä ei vain riitä kaikille.
Ilmoitus mainitsi kaksi lasta.
En tiedä yksityiskohtia, mutta osaan käsitellä lapsia.
Työlläni voisi olla merkitystä.
Voisin todella saada jotain aikaan, jos lapsia olisi vain kaksi.
Sitten huomasin, että kokopäivätyöhön kuului huone.
Tajusin, että he menettivät jonkun.
Tiedän, mitä kuolema on.
Ja menetys.
Jään Englantiin vielä joksikin aikaa. Itse asiassa melko pitkäksi aikaa.
Sain töitä.
Työ alkaa kokeilujaksolla eli ainakin kesän loppuun asti.
Mutta se voi jatkua…
Onhan se aiottua pitempi aika, mutta sain töitä.
Enhän.
En pakene yhtään mitään. Minua loukkaa, kun sanot niin.
Tiedät, että se loukkaa minua.
Kuule.
Olen yhteydessä, kun pääsen sinne.
Soitan ja kerron puhelinnumeron.
Olet rakas, äiti.
Neiti Clayton? -Niin.
Owen. Hauska tavata. -Samoin.
Minäpä autan. -Niin. Minulla on pari laukkua.
Eipä hätää. Kiitti. -Kiitos.
Pahoittelen näiden teiden kuntoa.
Kauanko nukuin? -Jonkin aikaa.
Oletko yhä Amerikan ajassa? -En toki.
En ole nukkunut hyvin viime aikoina.
Hostellit eivät ole kovin rauhallisia. Täällä on paljon hiljaisempaa.
Upeat maisemat. -Niinkö?
Eikö sinusta? -En huomaa sitä enää itse.
Synnyin Blyssa. Siis tässä kylässä, en kartanossa.
Pakenin kyllä joksikin aikaa Ranskaan.
Niinkö? -Opiskelin keittiömestariksi.
Ja minä kun luulin sinua vain kuskiksi. -Olen kuski vain joskus, kun Henry pyytää.
Suoraan sanoen olen surkea kuski.
Mutten huono kokki.
Miksi palasit Ranskasta? -Perheen vuoksi.
Tämän työn avulla maksan laskut ja pysyn lähellä.
On pahempiakin paikkoja jäädä jumiin. -En ole koskaan pitänyt Blysta.
Suurin osa täkäläisistä syntyy ja kuolee täällä.
Koko kylä on kuin musta aukko. Täältä on vaikea päästä pois.
Jestas, onko tuo…
Siinä riittää ihasteltavaa.
Saisinko kävellä loppumatkan?
Ja itken luona puun
Laulan pajulle
Joka itkee myötäni
Laulan pajulle
Kunnes palaa rakkaani
Miten kaunis laulu. -Mikä laulu?
Se, jota juuri lauloit. -Olet neiti Clayton! Aivan varmasti.
Oletpa nätti.
Sanoin Milesille, että olisit nätti. Kerrassaan loistavaa.
Olet kai Flora. Enhän pelästyttänyt?
Et ollenkaan. Sinua odotetaan. Olen iloinen, kun tulit.
Rouva Grose haluaa tavata sinut. Samoin Miles, Owen ja Jamie.
Tapasinkin jo Owenin.
Milloin? -Hän haki minut autolla.
Mikäs tuo on?
Ai, tämä. Se on vain höpsötystä. Hetkinen.
Onpa upea järvi. -Älä nyt.
Se on pelkkä haiseva lampi.
Ja siellä on iilimatoja, kamalia verenimijöitä.
Ja iljettäviä kovakuoriaisia.
Kuka moista rapakkoa kaipaa? On paljon parempiakin paikkoja.
On kerrassaan loistavaa tavata sinut.
Miles, hän saapui!
Hän on nätimpi kuin kuvittelinkaan. -Tässäkö hän on?
Hei, Miles. -Hauska tavata, hyvä neiti.
Mikä herrasmies.
Tämä on varmaan rouva Grose. Hei. -Anteeksi. Olin ajatuksissani.
Olen Dani. -Hauska tavata. Hannah Grose.
Pääsit näköjään tänne ehjänä.
Menikö matka hyvin? -Oikein hyvin.
Sepä mukavaa. Owen on hieno nuori mies.
Hyvää sorttia.
Mennäänpä sisään. Neiti Clayton haluaa varmasti nähdä talon.
Aivan. -Eiköhän mennä.
Sanokaa vain Dani.
Höpsistä. Lapset, kutsutte häntä neiti Claytoniksi kuten sovimme.
Blyn ensivaikutelma ei ollut epämukava eikä pahaenteinen.
Se vastasi herra Wingraven kuvailua.
Mainio paikka.
Se toivotti hänet ammollaan kotiin.
Tämä on aula, joka on kerrassaan loistava.
Onpa kaunis. -Eteenpäin.
Tämä on keittiö, joka on kerrassaan loistava.
Ja tässä on Owen.
Hän on loistava kokki. -Kerrassaan.
Hei, kaikki.
Hei taas. -Hei.
Hei, Flora.
Tätä tietä.
Kaikki maalaukset ovat alkuperäisiä eli käsinmaalattuja -
ja kerrassaan loistavia.
Tämä on luokkahuone,
joka on -
melko tylsä.
Nämä ovat kauniit portaat, mutta niissä ei saa juosta.
Kaatuessa voi satuttaa itsensä. Portaat ovat kovin petolliset. Näetkö?
Rouva Grosen polvet kipeytyvät portaissa, mutta minun eivät.
Upea talo. -Niin. Mainio paikka, ja lapset viihtyvät.
Mutta varo portaissa, etteivät polvet kipeydy.
Tuolla oli vanhempiemme huone.
Emme mene enää sinne. -Emme enää. Kaikki on peitetty.
Tämä huone on nyt suljettu. -Ja peitetty, mutta kaiken alla se on -
kerrassaan loistava.
Annetaan neiti Claytonin virkistäytyä.
Toki, mutta sitten patsaspuutarhaan. -Hän ehtii kyllä nähdä kaiken.
Nähdään, kun olet asettunut. -Sitten näytämme loput.
Flora. -Tullaan.
Anteeksi. Saanko tulla?
Saat toki.
Voisit koputtaa tästä lähtien.
Totta kai. Halusin vain sanoa, miten iloisia olemme, kun tulit.
Toin sinulle tämän.
Eihän se paljon ole. Pieni tervetuliaislahja vain.
Kiitos.
Todella hieno.
Olen pian valmis. Nähdään hetken päästä. -Selvä.
Kiitos.
Toivottavasti maistuu. En oikein hallitse vielä teetä.
Ihan hyvää.
Illallinen on valmis.
Ole hyvä. -Kiitos.
Owen kokkaa parhaat illalliset.
Kerran hän teki taivaallisen makaroni-juustokastikeleivän.
Mikäs tuo nuoren amerikkalaisen Englantiin? Ja miksi juuri Bly?
Halusin vain nähdä maailmaa. -Mitä pidät siitä tähän mennessä?
Blysta vai maailmasta? -Minä haluan Australiaan.
Tai Floridaan, koska se on melkein nimeni.
Aivan.
Täällä on aivan upeaa. -Niin.
Toistan itseäni, mutten keksi muutakaan sanaa.
Minä kyllä keksin. -Hys hiljaa.
Owen tykkää ärsyttää minua. -Tykkäät siitä itsekin.
Etkö jää syömään?
En tänään. Pitää mennä kotiin äitini luo. -Mikä pettymys.
Kuulostat aivan äidiltä.
Voiko hän paremmin? -Päivä päivältä paljon paremmin.
No niin. Hyvää illanjatkoa, kaunis nuori nainen.
Ja samoin sinulle, Flora. -Voi taivas tuota miestä.
Hyvää ruokahalua.
Asuuko Owen äitinsä kanssa? -Hän on omistautunut tälle.
Siksi hän palasi Pariisista. Äiti sairastui kuulemma vakavasti.
Ikävää. -Owen sanoi äitinsä toipuvan.
Niin hän sanoo, mutta lähtee yhä aiemmin, kun taas ennen jäi syömään joka ilta.
Ehkä äidin ruokahalu on palannut, joten Owenin pitää ehtiä kokkaamaan.
Varmasti, kultaseni.
Etkö aio syödä? -Tuota…
Syön myöhemmin. -Selvä.
Voin antaa vinkkejä. -Kiitos.
Haluan näyttää tontulta. Kuplatontulta.
Siltä alatkin jo näyttää.
Mitä nyt? -Eikö olekin aika höpsöä?
Olet kyllä aika höpsö tyttö.
Mistä sait tuon?
Minkä? -Tuon hiussoljen.
Miles antoi sen. -Ei olisi pitänyt.
Miksei?
Koska se ei ole sinun.
Kenen sitten?
Neiti Jesselin. -Kuka se on?
Se toinen ennen sinua.
Anteeksi. Olen kovin pahoillani.
Olin väärässä. Ei se haittaakaan. Voinko jo tulla pois?
Saanko leikkiä nukeilla? -Saat leikkiä vartin.
Olen opiskellut kaikenlaisissa kouluissa. -Niinkö?
Jopa sisäoppilaitoksessa kuten sinä. Tiedän, miten rankkaa se on.
Ei kovin rankkaa.
No,
nyt olet kotona, vai mitä?
Voit puhua minulle, mistä haluat.
Vaikkapa koulusta.
Mitä siellä tapahtuikin.
Usko pois, olen kuullut kaiken.
Kovin ystävällistä.
Hyvää yötä, Dani.
Hyvää yötä.
Rouva Grosen mukaan minua kutsutaan neiti Claytoniksi.
Etkö pitänyt siitä?
Anteeksi? -Siitä perhosesta.
Se taisi saada Floran vähän tolaltaan.
Hän on aina vähän tolaltaan, vaikkei myöntäisi sitä.
Mutta hän on iloinen tulostasi kuten minäkin.
Kiitos, että olen tervetullut.
Nyt nukkumaan. -Sain leikin loppuun. Täydellinen ajoitus.
Olenko se minä? -Älä höpsi. Sinä olet sinä.
Se on pelkkä nukke. -Totta.
Keitä nämä ovat? -Nehän ovat tietysti nukkeja.
Sinulla on paljon nukkeja, neitiseni.
Opettelemme keräämään ne ennen nukkumaanmenoa.
Laita se takaisin.
Se pysyy siellä.
Kaikki on peitelty.
Nyt nukkumaan.
Ihanaa, kun tulit. -Kiitos, Flora.
Mutta lupaa yksi asia. -Totta kai.
Lupaa, että pysyt huoneessasi.
Älä lähde sieltä yöllä. Pysy sängyssä aamuun asti.
En voi luvata sitä.
Mutta se on hyvä sääntö teille lapsille. -Sinun pitää luvata.
Lupaan tälle yölle. Nuku nyt.
Yöllä au pair oli levoton Floran puheista.
Huoneet laajenivat öisin.
Ihan kuin talo olisi vetänyt syvään henkeä auringon laskiessa -
ja pidättänyt henkeään aamuun.
Laajeneminen ei tuntunut pelkästään sisällä.
Ulkona terassi ja koko piha -
nurmikkoa, puutarhaa ja puistoa myöten olivat täynnä suurta tyhjyyttä.
Sellainen tyhjyys kutsui häntä tutkimaan.
Ihan hyvää minusta.
Onpa kaunis päivä.
En ikinä kyllästy tähän paikkaan.
Mikä on? -Suututit minut.
Neiti Clayton, katso mitä löysin.
Lähdit huoneestasi, vaikka lupasit minulle.
Neiti Clayton. -Mistä tiedät?
Pysy huoneessasi. -Tule katsomaan.
Miksi? -Jottei hän näe sinua.
Kuka?
Se nainen.
Kuka nainen?
Se, joka on järvessä. -Flora.
Katso.
Neiti Clayton, katso.
Olen ollut opettaja yhdeksän vuotta.
Lähes koko ikäsi.
Sinä aikana lapset ovat yrittäneet pelästyttää minut vaikka miten.
Tiedätkö, mitä opin?
Olen luultua rohkeampi.
Yllätin itsenikin.
En yrittänyt pelästyttää sinua. Tiesin, ettet pelkää.
Niinkö? -Toki. Tiesin sen sinusta heti.
Teitkö sellaista koulussa?
Kepposia.
Temppuja. -En koskaan nähnyt niissä järkeä.
Setäsi kertoi vähän ongelmistasi koulussa.
Tapasitko setäni?
Toki. Hän palkkasi minut.
Puhuiko hän meistä?
Hän ei muuta tehnytkään. Hän kaipaa teitä molempia.
Hyvin paljon.
Eikä kaipaa. -Totta kai.
Soitetaanko ja kysytään?
Au pairin sydän suri pojan tuskaa.
Mutta kuten Blyn sää, pojan mieliala vaihteli nopeaan.
Kuten aurinko, pilvet ja sade ilmestyivät kuin tyhjästä, samoin lasten mielialat.
Ihan kuin olisi ollut olemassa salaisia luonnonlakeja vain heitä varten.
Siinä hän onkin. -He pääsivät livahtamaan.
Minä vastaan. Istu alas ja ota rennosti.
Jos edes pystyt.
Haloo?
Mitä ruokaa? -Nakkeja ja muusia.
Flora, älä.
Kuka se oli?
En tiedä. Löi luurin korvaan. -Taasko?
Olemme saaneet pilapuheluita. -Varmaan vain väärä numero.
Neiti Clayton. -Kiitos.
Puutarhuri ei edes esittäytynyt au pairille.
Hän tuskin huomasikaan ja kohteli tätä kuin tämä olisi aina ollut paikalla.
Muut olettivat heidän jo tavanneen,
ja juuri siltä au pairista tuntuikin nähdessään tämän nuoren naisen.
Kuka päätti ruokkia nämä pikku riiviöt? -Emme ole riiviöitä.
Olemme kilttejä lapsia. -Niinkö?
Enpä oikein tiedä.
Mitä sanot, Owen?
Vaikea sanoa. Se selviää vain kastelemalla heidät.
Näinkö?
Ole hyvä. -Mahtavaa. Kiitos.
Oliko täällä joku työmies tänään? Ehkä joku korjaaja.
Ei uskoakseni.
Näin äsken jonkun tyypin kaidemuurin päällä.
Sen päälläkö? -Niin.
Tuskinpa.
Minä se en ollut. -Miksi olisitkaan?
Oletko varma, että näit jonkun? -Olen. Hän ei vastannut vilkutukseen.
Tänne kuljeksii joskus ihmisiä katsomaan puutarhaa.
He toimivat omavaltaisesti. -Mutta kaidemuurille pääsee vain sisältä.
Ainoa tie on vanhan siiven kautta. Ja mihin emme mene?
Vanhaan siipeen.
Taisit kuvitella sen.
Etkö syö mitään? -Söin aiemmin. Olen vain seurana.
Maista. -Älä viitsi.
Löysitkö ketään?
En löytänyt ketään vaan jotain muuta.
Anteeksi. Häiritsenkö sinua? -Et suinkaan. Mitä löysit?
Se on Floran.
Voi sitä tyttöä. -Olen nähnyt pari tällaista.
Heitä ei voi tuomita kaiken kokemansa jälkeen.
Kai herra Wingrave kertoi vanhemmista. -Vain heidän kuolemastaan.
Kaksi vuotta sitten.
Miles oli kahdeksan ja Flora kuusi vuotta.
Se on jo liikaa huonoa onnea ilmankin sitä, mitä sen jälkeen tapahtui.
Siis edeltäjäsi.
Neiti Jessel. -Niin.
Rebecca.
Hyvä luoja. Rebecca-parka.
Hän oli terävä nuori nainen.
Kunnianhimoinen ja älykäs.
Hyväsydäminen.
Mutta...
Oli eräs mies. Se on ainoa asia, joka voi tuhota sellaisen naisen.
Kaikki maailman paheet hyvän verhossa.
Ei siitä miehestä sen enempää.
Hän häipyi ja vei mukanaan ison summan Henryn rahaa ja Rebeccan sydämen.
Se liimanäppi varasti vaikka mitä.
Muistan Rebeccan viimeisinä päivinään.
Aivan murtunut.
Ja tyhjä.
Hän oli poissa kauan ennen kuin kahlasi järveen.
Flora löysi hänet. Sitten Jamie löysi Floran.
Jamie kertoi Rebeccan ruumiista vedessä -
kasvot alaspäin.
Ja pikku Florasta -
tuijottamassa liikkumatta.
Ajatella, että ennen närkästyin, kun kuulin lasten metelöivän talossa.
Mutta neiti Jesselin jälkeisinä viikkoina -
hiljaisuus tuntui hirvittävältä.
Ja nyt,
kun kuulen heidän huutavan -
tai mekastavan,
se on maailman kaunein ääni.
Pyydän anteeksi. -Älä suotta.
Ei se mitään. -Katso nyt minua.
Talismaani.
Tällä leikillä Flora pitää meidät turvassa.
Siis meidät muut. Hyvä luoja näitä lapsia.
Molemmat yrittävät omalla tavallaan.
Minun pitäisi palata. Owen ja Jamie lähtevät pian.
Voin vahtia lapsia hetken, jos haluat jäädä.
Mitä varten kynttilät ovat?
Kuolleita.
Heitä on ikävä kyllä enemmän iän myötä.
Olen pahoillani. -Älä suotta.
Olen ollut ja olen edelleen onnellinen nainen.
Iltaa, neiti Clayton.
Nyt nukkumaan.
Niinkö?
Enpä usko.
Riittää jo temppuilu.
Pidätkö tempuista, Dani?
En näin myöhällä.
Nythän on paras aika tempuille.
Älä ole outo, Miles!
Hän on joskus tosi outo.
Voi sinua, kultapieni.
Mielikuvitusta.
Sinulla on mahtava mielikuvitus.
Kaikki tässä talossa ovat onnekkaita, kun pidät sillä meidät turvassa.
Lupaa vain,
että kun pidät meidät turvassa, olet ennen kaikkea itse turvassa.
Äläkä mene kaidemuurille. Onko selvä?
Tiedätkö, mikä olet?
Mikä? -Kerrassaan loistava.
Hyvää yötä, kultaseni.
Voi, anteeksi.
Sinun pitää muistaa kerätä nämä. En halua rikkoa…
Minne laitan sen?
Lipaston alleko?
Neiti Clayton.
Olin tulossa peittelemään.
Floran komerossa on sähkötuuletin. En pysty nukkumaan ilman sitä.
Aivan. Minun komerossani.
Voisitko hakea sen? Olen pahoillani.
Toki.
Kuule, tässä.
Se voi nukkua vieressäsi.
Katsotaanpa.
En näe sitä. -Se on kai vaatteiden alla.
Selvä.
Kaverit.
Kielsin temppuilun. Avatkaa.
Ovi auki nyt.
Nyt heti. -Minä yritän.
Miles.
Minä yritän.
Flora. -Se on jumissa. Yritämme todella.
Tämä ei ole hauskaa. Ovi auki. -Pitää löytää avain. Se on jumissa.
Olemme pahoillamme. -Avain on lukossa. Käännä sitä.
Eikä ole. Emme löydä sitä.
Olen tosissani.
Ovi auki.
Miles.
Flora?
Ovi auki.
Avatkaa!
Ei.
Avatkaa!
Kaverit!
Päästäkää ulos!
Anteeksi.
Olemme kovin pahoillamme.
Nukkumaan. -Se oli vahinko.
Nukkumaan nyt heti! -Pyydän anteeksi.
Älä ole vihainen. -Puhutaan siitä aamulla.
Menittekö ulos?
Tekstitys: Kaisa Innes