‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫היא לא זזה.‬
‫את בטוחה? אני לא אוהב את זה.‬
‫גם אני לא.‬
‫אנחנו לא מתווכחים, זה רק...‬
‫אני לא מבין איך זה חלק מהמשחק.‬
‫אנשים לא מדממים במשחקים.‬
‫אה, רואה?‬
‫היא מתעוררת.‬
‫שקעת עכשיו?‬
‫לאן הלכת? אם לא אכפת לך שאני שואלת.‬
‫אבל למה לא?‬
‫היא החברה שלנו.‬
‫לא!‬ ‫-היא מודאגת. תראו.‬
‫היא לא שומעת אתכם.‬
‫היא תרגיש טוב יותר אם תגידו לה בעצמכם.‬
‫נו, היא מפחדת.‬
‫מה יש, מיילס?‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫זה מרגיש לא נכון.‬
‫אתה יודע...‬
‫החיים מוזרים ככה.‬
‫לפעמים,‬
‫נכון נראה לא נכון, ולא נכון נראה נכון.‬
‫אבל זה ההבדל בין ילדים למבוגרים.‬
‫לראות את התמונה הגדולה.‬ ‫אתה רואה אותה.‬
‫את זה כבר ידעתי.‬
‫כמו הציפור בבית הספר.‬
‫אתה מבין...‬
‫זה הרגיש לא נכון,‬
‫אבל זה החזיר אותך לפלורה,‬ ‫והיא הזדקקה לך בבית.‬
‫עשית מה שהיית צריך לעשות‬ ‫כדי להגן על פלורה.‬
‫זה לא אותו הדבר.‬
‫חס וחלילה, לא. לא.‬
‫לעזור למישהו להיות שקט‬ ‫זה לא כמו המקרה עם הציפור.‬
‫אבל לא עשיתם שום דבר לא בסדר, טוב?‬
‫שניכם.‬
‫שום דבר לא בסדר.‬ ‫-היא פצועה.‬
‫לא, היא לא פצועה. היא רק...‬
‫מפחדת.‬
‫היא עדיין לא יודעת...‬
‫שאין כאן ממה לפחד.‬
‫בבקשה אל תפחדי.‬
‫לא תוכלו לגרום לה לשקוע?‬
‫במקום נחמד,‬
‫עד שהיא תרגיש טוב יותר.‬
‫לאן תרצי ללכת?‬
‫אם תוכלי לבחור כל דבר,‬ ‫הדבר הכי טוב שתוכלי לזכור.‬
‫זה לא כזה פשוט, פלורה.‬
‫למה לא?‬
‫היא מעולם לא דילגה בין חלומות בעבר, נכון?‬
‫זה מצריך קצת אימון.‬
‫זוכרת?‬
‫היא פיקחית מאוד.‬
‫היא תלמד מהר.‬
‫מהר יותר ממני, נראה לי.‬
‫זה שונה, פלורה.‬
‫זה לא בדיוק אותו הדבר.‬
‫נכס יקר מפז.‬ ‫-זה...‬
‫כלומר, זה...‬ ‫-נכס יקר מפז.‬
‫הם לא נעלמו, הם נגנבו.‬
‫זה...‬
‫הם לא נעלמו.‬ ‫-כלומר, זה...‬
‫הם נגנבו.‬ ‫-אני...‬
‫נכס יקר מפז.‬ ‫-בקס, את נופלת.‬
‫בקס, את נופלת, תישארי איתי.‬
‫בקס!‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר, ילדים.‬ ‫היא רק מדלגת קצת בין חלומות.‬
‫היא תחזור.‬
‫הדבר החשוב הוא...‬
‫שאנחנו צריכים להחליט‬
‫מה לעשות עם החברה שלנו כאן.‬
‫היא עלולה לסבך אותנו בצרות צרורות, נכון?‬
‫אז עלינו למצוא דרך...‬
‫לעזור לה,‬
‫אבל גם...‬
‫אולי לדאוג לכך‬ ‫שהיא גם תוכל לדלג בין חלומות.‬
‫לא תרצו זאת בשבילה?‬
‫שהיא תלמד?‬
‫לא!‬
‫זה לא תמיד כל כך נוח,‬
‫ואני לא ממש אוהבת‬
‫כשזה קורה באופן לא צפוי,‬
‫אבל, בפעמים אחרות,‬
‫זה נפלא למדי.‬
‫את תאהבי את זה.‬
‫אבל...‬
‫יש מפתחות שונים, נכון?‬
‫זאת האנה, בדלת.‬
‫טוב, מיילס, אני צריך שתגיד‬ ‫בדיוק מה שאומר לך.‬
‫מה?‬
‫כשהיא תדפוק שוב, אני צריך...‬ ‫-תדפוק?‬
‫שוב, אני צריך שתדבר איתה,‬ ‫אבל אל תפתח את הדלת,‬
‫ותגיד בדיוק מה שאומר לך.‬
‫אני לא שומע כלום.‬
‫לא שומע דפיקות, הכוונה.‬
‫לא.‬
‫הוא מדלג.‬
‫מה נעשה?‬
‫אנחנו אף פעם לא יודעים מתי תחזור.‬
‫לא.‬
‫זה מה שאתה אומר לי.‬
‫כל הזמן הזה,‬
‫זה מה שאתה אומר.‬
‫ותראה את זה.‬
‫תראה אותך.‬
‫ותראה את זה.‬
‫השתחררת?‬
‫כן.‬
‫לכמה זמן הפעם?‬
‫לתמיד.‬
‫אני מניחה שאומרים שנרפאתי.‬
‫כן.‬
‫הם אומרים שנרפאתי וחופשיה ללכת.‬
‫לא הייתה לי בעיה רצינית מלכתחילה,‬
‫אבל הנה אנחנו.‬
‫מה את רוצה, אמא?‬
‫רק מעט עזרה.‬
‫אני מנסה לפתוח דף חדש.‬
‫זה קשה.‬
‫והרופאים,‬
‫הם לא נותנים לך כלום.‬
‫אפילו לא פתק.‬
‫שום דבר שיגיד שאתה בריא.‬
‫פיטי, אני מפחדת.‬
‫אם לא אשיג דירה משלי,‬
‫אם לא אצליח למצוא עבודה, טוב...‬
‫זה לא משאיר לי הרבה אפשרויות.‬
‫לאן אלך אם לא לאביך?‬
‫הוא שלח אותך, נכון?‬
‫אתה יודע, הוא היה הורג אותך אם היה יכול.‬
‫על מה שעשית לו.‬
‫על מה שאני עשיתי לו?‬
‫הוא אומר את זה כל הזמן.‬
‫על מה שאני עשיתי לו?‬
‫רק אמרתי שאני לא רוצה ללכת לאבא שלך.‬
‫אחרי מה שהוא עשה?‬
‫או לרחובות. לאן אלך?‬
‫התאמנתם על זה ביחד, אה?‬
‫כלומר, לאן אלך?‬
‫לאבא שלך?‬
‫לרחוב?‬
‫לבוס שלך?‬
‫את סוחטת אותי?‬
‫לורד הנרי וינגרייב, אני מניחה.‬
‫מדהים כמה גבוה טיפסת.‬
‫הוא לחץ עלייך,‬
‫ועכשיו את סוחטת אותי.‬
‫אני מניחה שהוא בכלל לא יודע‬ ‫שהיה לך תיק פלילי בתור נער.‬
‫הם חתומים, לא?‬
‫כמה מוזר שהוא לא יודע.‬
‫אין לי כסף, אמא.‬
‫אתה לא בחור עשיר, פיטי?‬ ‫-לא.‬
‫אתה רק עובד אצל מישהו עשיר, אה?‬
‫סלח לי אם לא הבנתי נכון.‬
‫נכס יקר מפז. הם לא נעלמו, הם נגנבו.‬
‫אני מתנצל, "נעלם" ו"נגנב"‬ ‫הם אותו הדבר מבחינתי.‬
‫אבל אני חושש שנכסים גנובים‬ ‫הם הפחותה שבבעיות, גברתי.‬
‫מה כוונתך?‬
‫טוב, מר וינגרייב ביקש מאיתנו‬ ‫למלא דוח מפורט,‬
‫ונראה שמר קווינט היה פורץ די מוכשר.‬
‫אני מניח שהוא מעל.‬
‫כמובן.‬
‫הוא אמר לך כל דבר שהוא, רבקה?‬
‫אפילו רמז קל שבקלים.‬ ‫-יש סיבה שהוא ישתף אותך בזה?‬
‫טוב...‬
‫אנחנו...‬
‫כלומר, אני...‬ ‫-הבנתי.‬
‫אז התשובה היא כן?‬
‫אני...‬
‫רבקה, בבקשה. אם ידוע לך משהו,‬ ‫כל דבר שהוא, את חייבת לומר לו.‬
‫לא, הוא...‬
‫הוא אמר...‬
‫הוא הזכיר משהו על כך שיהיה לו כסף.‬
‫רק מעט כסף, אולי?‬
‫רבע מיליון ליש"ט?‬
‫מה?‬ ‫-לא.‬
‫הוא אמר לי לארוז תיק.‬ ‫-לארוז תיק?‬
‫כן.‬
‫שניסע לאמריקה, ביחד.‬
‫נשמע מקסים.‬
‫הוא אמר שיש לו תוכנית,‬
‫ושנחיה יחד בארצות הברית.‬
‫וכל זה נשמע לך הגיוני?‬ ‫-לא ידעתי...‬
‫במשכורת של משרת?‬
‫הוא לא משרת.‬
‫זה לא העלה אצלך דגל אדום?‬
‫לא.‬
‫לא כמו שאתה אומר את זה עכשיו.‬
‫ואת בטוחה שהוא לא אמר‬ ‫מאיפה הוא קיבל את הכסף?‬
‫לא.‬ ‫-לא, את לא בטוחה?‬
‫או לא, הוא לא אמר?‬ ‫-הוא לא אמר.‬
‫אפילו לא לחברה שלו?‬
‫רק שתארזי תיק? שום הסבר מעבר לכך?‬
‫שום דבר?‬
‫אני לא יכולה לעזור לך.‬
‫הייתי חושב שהוא יגיד לחברה שלו שיש לו כסף,‬ ‫אם היה אכפת לו ממנה.‬
‫לא, הוא לא...‬ ‫-אם הוא אהב אותה,‬
‫הוא היה מספר לה עוד.‬ ‫-הוא לא סתם...‬
‫אולי לא, כי הוא השאיר אותך מאחור.‬
‫הוא לא היה בורח!‬
‫את צודקת.‬
‫מיילס, אתה צריך להיות במיטה.‬
‫לא יכולתי לישון. אני לא...‬
‫אני מרגיש שאולי לא אירדם שוב לעולם.‬
‫שמעתי מה הוא אמר, השוטר, לפני שהוא הלך.‬
‫פלורה ואני הקשבנו מהמדרגות.‬
‫אין מה לדאוג, בסדר? תחזור למיטה.‬
‫את צודקת.‬
‫הוא לא ברח.‬
‫אמרנו להאנה ולשוטר, אבל הם לא האמינו לנו.‬
‫לא האמינו למה, מיילס?‬
‫על המפלצת.‬
‫המפלצת שלקחה אותו, וזה היה נורא,‬
‫וחשבנו שהוא...‬
‫אבל הוא עדיין כאן,‬
‫אז זה בסדר.‬
‫הוא אמר לי לומר לך שלא לדאוג.‬
‫אז אל תדאגי.‬
‫הוא עדיין כאן.‬
‫מיילס?‬
‫מיילס!‬
‫למה אתה לא משתמש במערבל?‬
‫זה יחסוך לך עבודה.‬
‫מערבל? אני נראה לך חובבן?‬
‫מערבל פוגם במולקולות הגלוטן, האנה יקירתי.‬
‫באמת?‬
‫לא במולקולות הגלוטן.‬
‫אפייה היא כימיה.‬
‫טוב, גם ניקוי רצפות.‬
‫שליש מלבין, שני שליש מים,‬ ‫והמון נוזל שטיפה‬
‫בשביל ניחוח הלימון, כמובן.‬
‫ברצינות, תשתמש במערבל המחורבן.‬
‫מה זה?‬
‫בצק.‬
‫בצק גולמי?‬
‫נהדר, אני מתה מרעב.‬
‫את לא יכולה להאיץ בגאונות, ג'יימי.‬
‫מערבל יפגום במולקולות הגלוטן, ואסור לנו.‬
‫שאלוהים יעזור לנו אם מולקולות הגלוטן‬ ‫לא יהיו פיקס פוקס.‬
‫עוד אחד משיעורי הבישול/פיזיקה של אוון?‬
‫כן, הרצאה נאה.‬
‫זאת כימיה.‬
‫בהחלט.‬ ‫-מה זה?‬
‫היי, רבקה, יקירתי.‬
‫ארוחת הצהריים תוגש היום באיחור.‬ ‫משהו בקשר לאטומי גלוטן.‬
‫אני אודיע לילדים.‬
‫אולי תישארי? שבי איתנו ושתי משהו.‬
‫הקומקום עדיין חם.‬
‫ילדים יכולים להסתדר רבע שעה לבדם.‬
‫אני לא צמאה, תודה.‬
‫אני חושבת שאלך לשאוף אוויר.‬ ‫די חמים היום, לא?‬
‫מה שלומך, אפרוחית?‬
‫באת לשמוח לאידי?‬
‫להגיד לי שצדקת לגביו?‬
‫מסתבר שהוא לא רק מנוול, אלא גם גנב.‬
‫על זה אנחנו עומדות לדבר?‬
‫לא באתי לדבר עליו בכלל.‬
‫מישהו צריך להצביע על כך שזה רגע בשבילך.‬
‫רגע שלו חיכית וחיכית וחיכית.‬
‫והוא סוף סוף הגיע,‬ ‫ואת יותר מדי עסוקה בדכדוך כדי להבחין בו.‬
‫חשבתי שכדאי שאומר את זה.‬
‫כי הייתי רוצה שמישהו יעשה זאת למעני.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫לכי לדבר עם הבוס הבלתי נראה שלנו.‬
‫ספרי לו על ההתמחות שאת מעוניינת בה.‬
‫כל הדרמה הזאת?‬
‫קווינט? חוסר הנעימות שבעניין?‬
‫הוא יוכל לעזור לך, ממש עכשיו.‬
‫להחזיר אותך למסלול עריכת הדין.‬
‫להחזיר אותך למטרה שלקראתה חתרת‬
‫לפני שידעת מי זה פיטר קווינט.‬
‫טוב, זה...‬
‫חבל לי לראות אותך כואבת כל כך.‬
‫זה לא מגיע לך.‬
‫וחבל לי לראות את זה.‬
‫ואם יש משהו שאוכל לעשות כדי לעזור,‬
‫בבקשה תגידי לי.‬
‫אשמח לעזור.‬
‫תודה.‬
‫בקס.‬
‫מה...‬
‫איפה היית, לעזאזל?‬ ‫-שקט, בבקשה.‬
‫אמרת שתחזור. אמרת לי לארוז תיק!‬
‫הם ישמעו אותך. בבקשה.‬ ‫-יופי! הם צריכים לשמוע אותי.‬
‫הם צריכים להתקשר למשטרה כי גנבת.‬
‫אני יודע. אני רק...‬ ‫-גנבת מהם.‬
‫אלוהים, אמרתי שאבוא איתך,‬ ‫והפכת אותי לשותפה לפשע.‬
‫היית הופך גם אותי לפושעת,‬
‫ולא היה לי מושג מזה.‬
‫זה לא ככה.‬ ‫-אתה הלכת.‬
‫אני לא.‬ ‫-בלי להשאיר אפילו פתק.‬
‫אני לא...‬ ‫-לא מה?‬
‫מעולם לא אהבת אותי.‬
‫לא סיפרת לי את האמת.‬ ‫-לא, לא עזבתי אותך.‬
‫הייתי כאן,‬
‫כל הזמן הזה,‬
‫אבל לא יכולתי...‬
‫לא יכולת לראות אותי, לא מיד.‬
‫הייתי צריך למצוא דרך ש...‬
‫שתוכלי לראות אותי.‬
‫תצטרך למצוא הסבר טוב יותר.‬
‫הרבה יותר טוב.‬ ‫-בקס, אל תתקרבי...‬
‫מה יש?‬
‫מפחד שארביץ לך?‬ ‫-לא.‬
‫אתה לא חושב שזה מגיע לך?‬
‫כי זה מגיע לך, פיטר.‬ ‫-בבקשה, תקשיבי!‬
‫רק לרגע אחד.‬
‫מעולם לא עזבתי אותך, בקס.‬
‫לא הייתי עושה זאת.‬
‫לא הייתי עוזב בלעדייך,‬ ‫ולא אעזוב בלעדייך גם עכשיו.‬
‫לכן אני כאן.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מצטער שהפרידו בינינו,‬
‫לא משנה כמה זמן זה נמשך, אני לא...‬
‫אני אפילו לא יודע כמה זמן זה נמשך...‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה יטריד אותך.‬
‫יטריד?‬
‫אני הרבה יותר מסתם מוטרדת.‬
‫בבקשה, רק...‬
‫תושיטי את ידך.‬
‫מה?‬
‫למה?‬
‫רק תושיטי את ידך.‬
‫ובבקשה...‬
‫בבקשה תחשבי...‬
‫מה הדבר האחד...‬
‫הדבר היחיד...‬
‫שירחיק אותי ממך.‬
‫אני...‬
‫אנחנו יכולים ללכת, מיס ג'סל?‬
‫מיס ג'סל?‬
‫רבקה?‬
‫את עדיין כאן?‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני מניחה.‬
‫הילדים ישנים.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני דואגת לך, יקירתי.‬
‫אני בסדר.‬
‫שברים, אה?‬
‫אה, כן.‬
‫שנאתי אותם כשהייתי קטנה.‬
‫פלורה...‬
‫היא די טובה בשברים.‬
‫את יודעת...‬
‫חברה סיפרה לי פעם משהו על שברים, ו...‬
‫האבל שאחרי פרידה.‬
‫המתמטיקה שבכך.‬
‫כמה זמן לוקח להתאבל.‬
‫כן, ומה התשובה?‬
‫היא אמרה שזה חצי מאורך מערכת היחסים.‬
‫חצי?‬
‫כדי להתגבר על זה.‬
‫חצי מאורך מערכת היחסים, שבשבילך זה...‬
‫זה לא ממש הרבה זמן, נכון?‬
‫טוב, לא לכל דבר יש מחצית חיים,‬
‫נכון?‬
‫נכון מאוד.‬
‫פיטר.‬
‫פיטר?‬
‫בקושי התאפקתי כל היום לא לעלות לכאן.‬
‫לדעת שאתה כאן למעלה‬ ‫כשאני שם למטה זה עינוי.‬
‫אני יודע.‬
‫אני רואה אותך בכיתה.‬
‫לא יכולתי להסתכן, בגלל הילדים.‬
‫חשבתי לי.‬
‫מה אם...‬
‫מה אם עדיין נעשה את זה?‬
‫את מה?‬
‫ניסע לאמריקה.‬
‫אני יודעת, רק...‬
‫נעשה את זה ממילא.‬
‫אנשים יכולים לחשוב שאני בריטית משוגעת‬ ‫שמדברת עם האוויר,‬
‫אבל לפחות נהיה ביחד.‬
‫אני לא יכול לעזוב את בליי.‬
‫אני לא יכול ללכת מעבר לקצה שביל הגישה.‬
‫אני הולך ואני רץ, וברגע...‬
‫ברגע שאני מגיע לגבול של הנכס,‬
‫אני חוזר הנה.‬
‫לתוך הבית. למקום שבו זה...‬
‫תספר לי עכשיו?‬
‫איך זה קרה?‬
‫לא.‬
‫אתה ממש כאן.‬
‫אתה כאן, ואני אפילו לא יכולה לגעת בך.‬
‫אני לא יכולה להריח אותך, להרגיש אותך.‬ ‫לא, זה לא הוגן!‬
‫זה לא הוגן לעזאזל!‬
‫אתה כאן, ואני יכולה לשמוע אותך...‬ ‫-את חייבת...‬
‫שקט, בקס!‬
‫בקס?‬
‫בבקשה.‬ ‫-פיטר?‬
‫לכי לעזאזל.‬ ‫-מה?‬
‫איפה הייתי? מה קרה כרגע?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫מה זה? את שומעת את זה?‬
‫אני...‬
‫הייתי לפתע במקום אחר.‬
‫מה זה הדפיקות האלה?‬
‫מה עשית לי?‬
‫מה זה?‬
‫אוי, לא.‬
‫זה מה שאתה אומר לי?‬
‫את כאן, שוב.‬
‫ותראה את זה.‬
‫תראה אותך.‬
‫תראה את זה.‬ ‫-לא, מספיק.‬
‫מספיק.‬
‫לחזור.‬
‫אני חייב לחזור.‬
‫היי, איפה התחבאת?‬
‫התחבאתי?‬
‫את נראית טוב יותר. דיברת עם הנרי?‬
‫הנרי?‬
‫על לעבוד אצלו בלונדון, כמו שדיברנו.‬
‫איך יכולתי לשכוח? אה, כן.‬
‫התקשרתי אליו.‬
‫חשבתי שאמרת שתבקרי אותו,‬ ‫שתעשי זאת באופן אישי.‬
‫שיניתי את דעתי.‬
‫נו?‬ ‫-נו מה?‬
‫מה הוא אמר?‬
‫רק...‬
‫שהוא יחשוב על זה.‬
‫יחשוב על זה?‬
‫באמת?‬
‫אידיוט.‬
‫הוא חייב לך את זה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫זה לא עבד.‬
‫לא.‬
‫אני יכולה לנסות?‬
‫פיטר לא חזר כדי למצוא אותה.‬
‫הוא עזב אותה בגבול אחוזת בליי.‬
‫מיילס, תפסיק!‬
‫הגבול שלא יכלו לעבור יחד.‬
‫מיס ג'סל!‬
‫ועל אף שלא אהבה במיוחד לשקוע ולאבד זמן,‬
‫לפחות מישהו אירח לה שם לחברה.‬
‫הוא אירח לה לחברה.‬
‫פיטר?‬
‫פיטר.‬
‫בקס.‬
‫איפה היית לעזאזל?‬
‫עבר כמעט שבוע.‬ ‫-אני מצטער, אני...‬
‫למדתי...‬
‫חקרתי.‬
‫מה? איפה?‬
‫כאן, בבליי.‬
‫ראיתי דברים. ראיתי...‬
‫את בוטחת בי?‬
‫אני צריך שתבטחי בי, כי יש לי תוכנית.‬
‫תוכנית שתאפשר לנו להיות שוב ביחד.‬
‫ולגעת זה בזה,‬
‫ולטעום זה את זה.‬
‫אז...‬
‫ה...‬
‫השיהוקים האלה כשאני בפנים...‬
‫אני לא אוהבת את זה, להידחף לתוך זיכרון.‬
‫אני יודע, גם אני לא אוהב את זה.‬ ‫את דוחפת אותי...‬
‫זה לא בכוונה.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אבל זה העניין, זה...‬
‫זה זמני.‬
‫זה רק הבהוב.‬
‫אבל מה אם יש דרך אחרת?‬
‫דרך...‬
‫שבה נוכל להיות באמת ביחד.‬
‫לגמרי ביחד.‬
‫איך?‬
‫זה העניין.‬
‫זה כמו בפעמים האחרות, כמו ה...‬
‫ההבהובים הקטנים האלה,‬ ‫אבל אני חושב שאם זה יצליח, זה...‬
‫אם זה יצליח, זה יימשך לתמיד.‬
‫נהיה שנינו...‬
‫ונחלוק את חיינו.‬
‫אבל איך? אני לא מבינה.‬
‫זה פשוט.‬
‫הרבה יותר פשוט מכפי שנדמה לך, אבל...‬
‫את המפתח.‬
‫זה תלוי בך.‬
‫בגלל זה ה...‬
‫ההבהובים הקטנים האלה לא נשארים.‬
‫בגלל זה אני נזרק החוצה, כי...‬
‫כי לא הזמנת אותי להיכנס.‬
‫את רק צריכה להחליט שזה לתמיד.‬
‫שזה קבוע.‬
‫אני...‬
‫איך אני אוכל...‬
‫מה...‬ ‫-אני לא יודע, אני...‬
‫לא יודע בדיוק, אבל...‬
‫אבל אני חושב שזה רק...‬
‫אני חושב שזה רק את...‬
‫ואני...‬
‫שנהפוך להיות אנחנו.‬
‫זה אתה.‬
‫ואני.‬
‫אתה תדאג לי, נכון?‬
‫כמובן.‬
‫ונהיה ביחד?‬
‫נחלוק בכול? שווה בשווה?‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני אוהבת אותך, פיטר.‬
‫אני אוהב אותך, בקס.‬
‫זה אתה.‬
‫זו אני.‬
‫זה אנחנו.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, אני רק...‬
‫תני לי להראות לך כמה את יפה.‬
‫אני יכולה לראות?‬ ‫-לא.‬
‫בחייך.‬
‫בואי הנה.‬
‫בואי, תסתובבי.‬
‫אני...‬
‫שוב שקעתי, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-אני...‬
‫חשבתי שנהיה ביחד.‬
‫אנחנו ביחד.‬
‫פיטר.‬
‫הוא הבטיח שהם יהיו שווים.‬
‫אבל היא הייתה מוגנת,‬
‫שקועה בזיכרון משותף לשניהם,‬
‫שבו הם יכלו להיות יחד.‬
‫והוא היה כאן, לבד.‬
‫והוא בילה יותר מדי מחייו לבדו.‬
‫זה אנחנו, בקס.‬
‫לא!‬
‫היי, פלורה.‬
‫מה את...‬
‫זין.‬
‫אוקיי.‬
‫את בסדר.‬
‫הכול בסדר.‬
‫של מי זה?‬
‫הנרי אמר שזה שלך, אם תרצי.‬
‫הייתי צריך לשכנע אותו.‬ ‫אני יכול להיות משכנע כשאני צריך.‬
‫אתה יכול להיות משכנע.‬
‫את יודעת, פרווה כזו,‬
‫את צריכה לחוש אותה על העור שלך.‬
‫את חייבת.‬
‫פעם בחיים.‬
‫אין דומה לזה.‬
‫לא.‬
‫לא זה, בבקשה.‬
‫תני לי להראות לך כמה את יפה.‬
‫אוי, לא.‬
‫בבקשה, לא, לא הזיכרון הזה.‬
‫זה לא זיכרון, בקס. אני...‬
‫חשבתי שזה ישמח אותך.‬
‫זה שימח אותי.‬
‫פשוט המשכתי לשקוע.‬
‫אני יודע.‬
‫כי התחבאת.‬
‫אתה...‬
‫התחבאת מפניי אחרי האגם.‬
‫התחבאת והמשכתי לחזור הנה.‬
‫תני לי להראות לך כמה את יפה.‬
‫כי עזבת.‬
‫כל כך יפה.‬
‫עזבת.‬
‫אחרי שהמים נכנסו לריאותיי,‬
‫עזבת.‬ ‫-כל כך יפה.‬
‫השארת אותי לעשות את זה לבד.‬
‫זה לא מה שאמרת.‬
‫זה לא מה שהסכמתי לו. אני...‬
‫אני לא...‬
‫לא הסכמתי.‬
‫יפה.‬ ‫-אני...‬
‫יפה.‬
‫הייתי חייב.‬
‫מה?‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫אבל הייתי חייב, כדי ש...‬
‫כדי שנוכל להיות יחד.‬
‫בן זונה מזוין!‬
‫שיקרת לי!‬
‫אתה שקרן מזוין!‬
‫הייתי חייב!‬ ‫-לא!‬
‫אני מצטער, אבל הייתי חייב.‬
‫וגם את תהיי חייבת.‬
‫איך אתה מעז?‬
‫את תביני.‬
‫כש...‬
‫כשתפגשי את האחרים.‬
‫כשתראי מה קורה לנו כאן, בקס.‬
‫בבקשה.‬
‫אני יודע שיש דרך לברוח מפה.‬
‫את הוכחת את זה. אנחנו הוכחנו שיש דרך...‬
‫איך?‬
‫בבקשה, לא עכשיו.‬ ‫-איך?‬
‫לא עכשיו.‬
‫איך? איך אני יוצאת מכאן?‬
‫אני אראה לך. אני...‬
‫לעזאזל, אני בדיוק באמצע...‬
‫לא.‬
‫תראה את זה.‬
‫תראה אותך.‬
‫שוב? שוב צריכים לעשות את זה?‬
‫הייתי באמצע משהו חשוב.‬
‫אני בספק.‬
‫את מכירה את האחרים?‬
‫נראה שהם הולכים להרבה מקומות, לא?‬
‫בקס, הילדים.‬
‫הם מדלגים להם לזיכרונות‬ ‫הכי חמימים ונעימים,‬
‫לרגעים קטנים ונחמדים.‬
‫ואני תמיד מגיע לכאן.‬
‫זה כל כך נורא?‬
‫זה הגיהינום.‬
‫זה כאילו שאני בגיהינום.‬
‫טוב, לאן עוד תלך?‬
‫בהתחלה, חשבתי...‬
‫שזה לא כל כך נורא. כלומר, זה...‬
‫יכול להיות גרוע יותר.‬
‫יכולתי לחזור לבית,‬
‫עם אבא.‬
‫יכולתי לשקוע לתוך אחד הלילות האלה.‬
‫אבל אז התחלתי להבין למה זה גרוע יותר.‬
‫למה זה הגיהינום.‬
‫כי אז הייתי ילד.‬
‫לא הבנתי מה קורה לי.‬
‫לא ידעתי מה זה אומר, ו...‬
‫ואת היית שם.‬
‫את היית שם לומר לי שזה בסדר.‬
‫שמה שהוא עושה...‬
‫היה בסדר.‬
‫אמרת שאני מדבר שטויות.‬
‫זה מה שאמרת.‬
‫אבל הייתי תמים, נכון?‬
‫לא ידעתי אחרת.‬
‫אבל כאן, בפעם הזו...‬
‫אני יודע אחרת, נכון?‬
‫הפעם, כשראיתי אותך בדלת המזורגגת...‬
‫חשבתי על כל ילד שאי פעם בילה את הלילה.‬
‫ואיך ידעת מה שידעת,‬
‫ולא עצרת בעדו.‬
‫למה לא עצרת בעדו?‬
‫הוא היה הורג אותך‬ ‫אם הוא היה יודע איפה אתה.‬
‫את הרגת אותי, אמא.‬
‫את הרגת אותי כשביקשת ממני‬ ‫לעשות את זה. אני...‬
‫עשיתי מה שרצית.‬
‫וזה הרג אותי.‬
‫אני מקווה שאת יודעת את זה,‬
‫מאוחר בלילה.‬
‫שהרגת את הבן שלך.‬
‫מותק, אני אפילו לא יודעת שאתה מת.‬
‫אבל הייתי...‬
‫הייתי בדיוק...‬
‫באמצע...‬
‫משהו.‬
‫תודה.‬
‫פלורה, מהר.‬
‫בבקשה, מהר.‬
‫תמשיכי.‬
‫תפסיקו את זה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫תפסיקו...‬
‫מיד!‬
‫תפסיקי, פלורה.‬
‫לא.‬ ‫-היא חייבת להישאר כאן.‬
‫סליחה!‬
‫פלורה.‬ ‫-סליחה.‬
‫באמת?‬
‫ברגע שאני הולך, את מפרידה בין הילדים.‬
‫את...‬ ‫-...מנצלת את הכוונות הטובות שלהם!‬
‫בושה.‬
‫אתה אמור להזהיר אותי.‬
‫מצטער, הייתי חייב.‬ ‫-אני לא אוהב כשאתה לא מזהיר אותי.‬
‫אני יודע, אני מצטער, בסדר?‬
‫אני מצטער. לא התכוונתי.‬ ‫זה לא יהיה ככה יותר, בסדר?‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני אסביר, אבל זה לא...‬
‫פיטר?‬
‫כמה זמן הייתי...‬
‫אה, חזרת.‬
‫את בסדר?‬
‫חזרת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫זה בסדר, גם אני נפלתי.‬
‫אבל חזרנו עכשיו.‬
‫חזרנו.‬
‫וכמעט גמרנו.‬
‫חייבים לסיים את זה עכשיו.‬
‫לא, זה מוקדם מדי.‬ ‫-לא, זה נכון.‬
‫זה נכון.‬
‫עוד קצת, אנחנו...‬
‫אנחנו צריכים לתת להם עוד קצת זמן.‬
‫נגמר לנו הזמן.‬
‫היא תיקח אותם. נגמר לנו הזמן.‬
‫על מה אתם מדברים?‬
‫טוב...‬
‫זה מה שדיברנו עליו כל הזמן הזה.‬
‫הדבר המיוחד הזה, ה...‬
‫הדבר האחרון שביקשנו מכם.‬
‫בית הנצח.‬
‫נכון.‬
‫בית הנצח.‬
‫הגיע הזמן?‬
‫כן.‬
‫למה אי אפשר שזה יישאר כמו שזה?‬
‫השיהוקים הקטנים האלה לא כאלה נוראים.‬
‫אני יודע, אבל זה...‬
‫טוב, מיס ג'סל ואני,‬
‫אנחנו רק צריכים שתעזרו לנו עוד קצת.‬
‫דיברנו על זה, זוכרים?‬
‫המתנה המיוחדת שתאפשר למיס ג'סל ולי...‬
‫תאפשר לנו להיות חברים שלכם.‬
‫החברים הכי טובים שלכם, לתמיד.‬
‫וזה יציל אותנו.‬
‫זה יציל אותנו מ...‬
‫מאתם יודעים מה.‬
‫אבל חשבתי שאמרת ש...‬
‫אני יודע מה אמרתי, מיילס.‬
‫אבל חייבים לסיים את זה עכשיו, בסדר?‬
‫חייבים.‬
‫פיטר.‬
‫אולי נוכל לחכות עד ש...‬
‫לחכות עד שמה, בקס?‬
‫מה, עד שנתפוגג?‬
‫עד שניראה...‬
‫ככה?‬
‫כי זה מה שיקרה, בקס.‬ ‫זה מה שיקרה, מיילס ופלורה.‬
‫לא תרצו שזה יקרה לנו, נכון?‬
‫למיס ג'סל? לי?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫כי זה מה שקורה לכל מי שמת כאן בבליי.‬
‫אבל לא אם תעזרו לנו.‬
‫אתם...‬
‫אתם שניכם יכולים להציל אותנו.‬
‫תעזרו לנו לברוח מכאן בעזרת המשחק‬ ‫שדיברנו עליו הרבה.‬
‫בריחה מהכלא?‬
‫נכון, בריחה מהכלא.‬
‫אני עדיין לא בטוחה שזה רעיון טוב.‬
‫מיס ג'סל,‬
‫את מבטיחה שזה רעיון טוב?‬
‫פלורה, אני...‬
‫תראו, אני יודע שזה מפחיד, אבל...‬
‫נגמר לנו הזמן.‬
‫ולכן, מיילס, אני צריך את עזרתך,‬
‫ומיס ג'סל צריכה אותך, פלורה.‬
‫נכון?‬
‫זה קל.‬
‫אתם רק צריכים...‬
‫לחשוב כמה שיותר חזק.‬
‫לחשוב עליכם,‬
‫ועליי,‬
‫ואז לחשוב "אנחנו".‬
‫כמה שיותר חזק, רק תחשבו "אנחנו".‬
‫ואין לכם מה לדאוג.‬
‫שום כלום, כי אתם תשקעו.‬
‫בבית הנצח, כמו שאמרנו.‬
‫עם אמא ואבא?‬ ‫-נכון.‬
‫עם אמא ואבא שאוהבים אתכם.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫כשנשקע, נשקע עם אמא ואבא?‬
‫נכון.‬
‫נהיה עם אמא ואבא,‬
‫והם לא יתפוגגו, נכון?‬
‫זה לא יקרה להם.‬
‫כי הם מתו במקום אחר.‬
‫הם ישמרו על הפנים שלהם,‬ ‫ואתם תשמרו על שלכם.‬
‫ותהיו מאושרים.‬
‫ואז כולם יהיו...‬
‫אתם מבטיחים?‬
‫אנחנו מבטיחים.‬
‫עכשיו, שניכם,‬
‫כמה שיותר חזק, תחשבו...‬
‫פלורה...‬
‫תסתכלי על מיס ג'סל, ומיילס,‬ ‫תסתכל עליי, ותחשבו "אנחנו".‬
‫מה לגבי מיס קלייטון?‬
‫מה יקרה לה?‬ ‫-שום דבר רע.‬
‫שום דבר רע, אני מבטיח.‬
‫רואה, מיס קלייטון? אין לך מה לדאוג.‬
‫אני הולכת לבית הנצח עם אמא שלי,‬
‫וזה יהיה פשוט...‬
‫נפלא למדי.‬
‫לא!‬
‫כן, נכון.‬
‫לכי למיס ג'סל.‬ ‫-לא.‬
‫אני עדיין לא מרגיש...‬
‫לא, אין יותר כאב.‬
‫אין יותר עצבות, לעולם. לעולם לא עוד.‬
‫אין יותר בית ספר, אין יותר בריונים מציקים.‬
‫אני אעלים את כל זה.‬
‫אעלים את הכול.‬
‫שום דבר עצוב לא ייגע בך יותר, אף פעם.‬
‫יהיו לך אמא ואבא שלך...‬
‫ומקום בטוח.‬
‫עם שני אנשים שאוהבים אותך כל כך.‬
‫כל כך.‬
‫זה הופך אותך לאדם הכי ממוזל בעולם.‬
‫האדם הכי עשיר.‬
‫הלוואי...‬
‫הלוואי שיכולתי להיות כזה עשיר.‬
‫אז תחמול עליי.‬
‫קדימה, תהיה ילד טוב.‬
‫לא!‬
‫זה אתה.‬
‫זה אני.‬
‫זה אנחנו.‬
‫לא!‬
‫-זה אנחנו.‬
‫לא!‬
‫בקס.‬
‫בקס, זאת את?‬
‫אוי, אלוהים. זה ממש מוזר, נכון?‬
‫ממש מוזר.‬
‫אנחנו...‬
‫את מרגישה אותה?‬
‫קצת.‬
‫מיילס רק...‬
‫הוא רק דגדוג קטן עכשיו, אה?‬
‫עמוק למטה.‬
‫דאני! ילדים!‬
‫צריך לטפל בה אחת ולתמיד.‬
‫בקס, אוכל לסמוך עלייך שתעשי זאת?‬
‫אני עדיין לא בטוחה למה אנחנו חייבים.‬
‫כי היא יודעת.‬
‫זה בסדר.‬
‫תדאגי שהיא תהיה בשקט ואעשה זאת בעצמי.‬
‫פלורה! מיילס!‬
‫לא!‬ ‫-אני בא!‬
‫אני אחזור. אל תלכי לשום מקום.‬
‫מיילס!‬
‫הנה אתה. איפה כולם?‬
‫האנה, יצור יפהפה שכמותך.‬
‫יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫תבואי איתי?‬
‫טוב, אבל לאן אנחנו הולכים?‬
‫אני אראה לך.‬
‫בואי.‬
‫אז לאן אנחנו הולכים?‬
‫את יודעת.‬
‫תהיתי מה עושה אותך מיוחדת כל כך, כלומר...‬
‫אני יודע שזה מבלבל בהתחלה, אבל את...‬
‫באמת הקשית על העניין, אה?‬
‫מסתובבת לך, יום אחר יום.‬
‫מנקה וממציאה בגדים חדשים.‬
‫ממשיכה כאילו דבר לא קרה.‬
‫חשבתי שאת פשוט עיקשת,‬ ‫אבל זה היה יותר מזה, נכון?‬
‫שאלתי את האחרים.‬
‫הם אמרו שזה לוקח רגע.‬
‫כולנו בזמן משלנו, כך נראה, אבל את...‬
‫את פשוט המשכת לחלום.‬
‫ואז עליתי על זה.‬
‫הבנתי את מי את מזכירה לי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫כמעט הגענו. את תראי.‬
‫חשבתי על סרט מצויר שצפיתי בו כשהייתי קטן.‬
‫אה, טוב...‬ ‫-וייל אי קויוטי.‬
‫מצטערת לבשר לך, אדון מיילס, ‬ ‫אבל אתה עדיין קטן.‬
‫וייל אי קויוטי, זוכרת אותם?‬ ‫זה קרה כל הזמן.‬
‫הוא עף מהצוק.‬
‫עף ישר ממנו.‬
‫והמשיך לרוץ.‬
‫זו את. זה מי שאת מזכירה לי, האנה.‬
‫את עפת מהצוק,‬
‫ופשוט המשכת לרוץ.‬
‫המשכת הלאה.‬
‫ניקית את הבית,‬
‫המצאת תלבושות חדשות ועגילים, הכול.‬
‫על מה אתה מדבר, לעזאזל?‬ ‫-אבל העניין הוא...‬
‫שכשווייל אי קויוטי הביט למטה...‬
‫הוא נפל.‬
‫רק כשהוא הביט למטה.‬
‫את רק צריכה להביט למטה, האנה.‬
‫ואז תוכלי להפסיק עם העמדת הפנים הזו.‬
‫תיפלי לך לתוך איזה חלום שתרצי,‬
‫בזמן שפנייך יימסו כמו זיכרון נשכח.‬
‫אל תהיה מגוחך. בוא.‬
‫ניכנס לבית.‬ ‫-לא.‬
‫נמאס לי כל כך לצפות בך‬
‫מסתובבת לך ככה.‬
‫לא, צריך להעמיד אותך במקומך.‬
‫את צריכה להביט למטה.‬
‫לא.‬
‫ביפ ביפ.‬
‫זו הזדמנות לחדד את כישוריי.‬
‫בפריז הייתי סו-שף,‬ ‫כלומר, נתנו לי רק לקצוץ ירקות.‬
‫כאן אני אכין הכול בעצמי.‬
‫זו תהיה חוויה לימודית נהדרת.‬
‫יהיו לך שני ילדים לבשל עבורם.‬
‫לא יודעת אם זה סוג החוויה שאתה מחפש.‬
‫מיילס בן שבע, ובררן מאוד.‬
‫פלורה בת חמש ומתוקה, אבל...‬
‫מיילס איננו.‬
‫ופלורה אולי גם.‬
‫ואין שום דבר שאוכל לעשות בנדון, כי...‬
‫כי אני מתה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫איך הייתי?‬
‫היית נהדרת.‬
‫היא אמרה לי להעמיד פנים.‬
‫הוא לא יכל לראות אותה יותר.‬
‫אז היא אמרה לי מה לומר.‬
‫שחררי אותה, פלורה, מהר.‬
‫אני עדיין לא מבינה.‬
‫חשבתי שאנחנו משחקות משחק.‬
‫חשבתי שהיית צריכה את עזרתי.‬ ‫-לא, פלורה.‬
‫אף אחד לא אמור להזדקק לעזרה מסוג כזה.‬
‫לא מאף אחד.‬
‫מיילס?‬
‫מאוחר מדי.‬
‫מאוחר מדי, אבל לא בשבילה.‬
‫קחי אותה מכאן.‬
‫קחי אותה כמה שיותר רחוק מהבית הזה.‬
‫קדימה. מהר.‬
‫תודה.‬
‫מה לגבי מיילס?‬
‫זה בסדר, טוב? אנחנו חייבות להסתלק מכאן.‬
‫לאן אנחנו הולכות?‬ ‫-לא יודעת, לכל מקום שהוא.‬
‫לא! אני לא אוהבת את המשחק הזה!‬
‫אני לא הולכת!‬ ‫-פלורה!‬
‫ולא תוכלי להכריח אותי!‬
‫מיילס!‬
‫חייבות ללכת!‬ ‫-מיילס, איפה אתה?‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬