EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Husholdersken vidste bedre end nogen, at stærke oplevelser aldrig var rolige,
og da hun havde vidst det, siden hun kaldte Bly sit hjem,
fandt hun altid sin ro igen i sine daglige rutiner,
og det virkede altid.
Altid.
Vi kan ikke regne med fortiden.
Det lærte jeg ved at passe mor.
Det er vel det, demens er, ikke?
Jeg har vist lært meget af det.
Vi tror, vi har fanget den i minderne, men…
…minder falmer eller er forkerte.
Vi kan alle dø når som helst.
Eller vi kan glemme hele vores liv, hvilket er som at dø.
Så tænk over det.
Vi kan heller ikke regne med fremtiden.
Ingen fortid. Ingen fremtid.
Kors. Ja, det er skræmmende, men Owen…
…du er ung.
Du har en fortid og en fremtid.
Jeg vil påstå, du kan regne med begge dele.
Stakkels, søde, fulde mand.
-Ved du, hvad jeg har bemærket? -Hvad?
Du bruger meget tid på at tage dig af andre.
Det er mit job.
Det er vist mere end det.
Hvis du kunne lægge det ansvar fra dig et øjeblik…
Jeg kan godt.
Fuck det.
Jeg er…
…ked af at sige det.
Jeg burde tie.
Det er frygteligt at sige, men det gør jeg altså.
Det er en lettelse.
Det er ikke frygteligt.
Intet binder mig nu, om jeg vil det eller ej.
Og nu tænker jeg…
…på at tage tilbage til Paris.
Altså, du…
Jeg mener, du…
Det kunne du godt, ikke? Du…
-Jo, jeg kunne. -Ja.
Og du ved…
…du også kunne.
Sig det sammen med mig: "Hannah Grose i Paris."
Hvad skulle jeg i Paris?
Spise croissanter og drikke god vin. Og leve, Hannah. Leve.
Gøre, hvad end vi vil i det øjeblik.
Dig og mig.
Mens vi kan.
Beklager afbrydelsen, men jeg må til køjs.
Kom, Owen. Du skal hjem nu.
Okay, det er vist på tide.
Vi drikkes ved.
Stygt, selv for dig.
-Kør forsigtigt. -Jeg kender vejen. Det går.
Det er fint.
Er du Hannah?
Owen Sharma.
Godt at møde dig.
Ja.
Klart, ja.
Beklager, jeg er lidt fraværende i dag.
Og jobsamtaler er normalt ikke…
Jeg har det bedst på den anden side af bordet.
Men Charlotte, mrs. Wingrave,
skulle…
Hun skulle…
Okay, ja. Så er jeg klar. Hannah Grose. Det er en … fornøjelse. Sid ned.
Så du…
…stod i lære i Paris?
Ja, i to år.
De bedste to år i mit liv, helt ærligt. Jeg var på en restaurant i Le Marais.
Så vil dette job vel kede dig. Du finder nok en fin restaurant i stedet.
Jeg mener…
Hvorfor arbejde på Bly?
-Det er tæt på hjemme. -Et ærligt svar.
Jeg er for ærlig. Det er nok patologisk.
Nej, det er ærlighed aldrig.
Det er en mulighed for at forfine mine færdigheder.
I Paris var jeg kokkeassistent, så jeg skar kun grøntsager.
Her sætter jeg selv alt sammen. Det ville give god erfaring.
Tja, du skal lave mad til to børn. Det er næppe den erfaring, du søger.
Miles er syv og ret kræsen. Flora er fem og…
…en skat. Det er de begge, faktisk.
Familien kommer her i ferierne.
De er flinke. Det lyder meget som Herskab og tjenestefolk, men…
…det er mit hjem, og jeg er stolt af det.
Vi behøver en kok, der bliver lidt.
Tja…
…når min mor…
Altså, når tiden kommer…
Kors. Jeg ville ikke sige det.
Men det hører vel med, hvis du vil vide, hvorfor jeg søger.
I går troede min mor, det var 1962.
Og at jeg var min bedstefar.
Derfor er jeg her.
For at tjene penge, mens jeg passer hende og…
Jeg ved ikke, hvor længe…
Men jeg løber ingen vegne.
-Det lover jeg. Sådan er jeg ikke. -Det må være så svært.
Det er det.
Og alligevel ikke.
Har du læst Thomas Merton?
Nej, desværre ikke.
-Oplys mig. -Han var munk.
Han sagde, at når vi når ud over bevidsthed og identitet
og alt det, der optager det forreste af hjernen…
…når man…
…ophøjethed…
…et uendeligt overflødighedshorn eller sådan noget.
Ser vi for eksempel på et menneske med demens,
hvor bevidstheden svinder ind dag for dag, ikke?
Man ser så ned under det, og det er…
Hør, jeg…
Jeg ved ikke, om det er ophøjethed,
…men jeg…
…lærer meget om at leve.
Virkelig meget.
Mrs. Grose.
De er her.
Undskyld, vil du…
Vil du unds…
Mrs. Grose?
-Familien Wingrave er her. -Godt, tak.
-Hej, Miles. -Hej.
-Hannah, min kære. -Hej.
Hej, mrs. Grose.
Hej, Flora, skat. Har du haft et godt skoleår?
-Forsigtig. -Så er hun væk.
Direkte ovenpå.
Hvem prøver jeg at narre? De hører slet ikke efter. Hvordan går det?
Tja, alt er ved det gamle, frue.
Godt at være tilbage, mrs. Grose.
Godt at se dig igen.
-Hej, Hannah. Godt at se dig. -I lige måde.
Vi skal sludre. Du må fortælle, hvor utroligt stillestående alt er.
Det vil jeg meget gerne, frue.
Du bærer dem ind nu, ikke?
Med det samme.
Hannah?
Du godeste.
Jeg…
…beklager, frue. Jeg…
Jeg…
Jeg troede, du var gået.
Du går normalt, før…
Henter Sam dig?
Nej.
Har han det godt?
Jeg forstår ikke hvordan, frue.
Det har han vist. Han har det vist…
Han har det fint.
På sær vis har han og…
…hvem hun end er…
De har det helt fint.
Du godeste.
Jeg kan skaffe et lift.
Du skal da ikke gå tilbage til byen. Jeg finder et lift eller kører dig selv.
Nej, jeg har…
Du kan jo også blive her.
Bliv, så længe du vil.
For altid, om nødvendigt.
Kom, lad os få en drink.
Hvad vil du?
Hallo!
-Stop! -Miles!
Stop med det samme!
Det er ikke sjovt. Gør det ikke igen, okay?
Ellers gennemtæver jeg dig. Og jeg mener det.
Jeg slår dig ihjel.
Prøv bare.
Du er helt rød i hovedet.
-Det klæder dig. -Miles!
Vi kan alle dø når som helst.
Eller vi kan glemme hele vores liv, hvilket er som at dø.
Så tænk over det.
Vi kan heller ikke regne med fremtiden.
Ingen fortid.
Ingen fremtid.
Vores øjeblikke skal være som…
Kapitler.
Nej.
Markører?
Nej, ikke sådan, vel?
Det er de ikke.
De er…
…ligesom…
Undskyld mig.
Vent!
-Ja? -Peter!
Det er næsten frokosttid. Til køkkenet, nu!
Leg med onkel Peter senere.
Sænk farten, ellers kommer I til skade!
Rør mig ikke!
Du kan ikke bare kalde mig en skøge,
forsvinde og komme igen og lade som ingenting.
-Den går ikke med mig. -Hvad?
Du sviner mig til og forsvinder i dagevis!
-Dæmp dig. -Det bestemmer du ikke.
Nej, men jeg forstår ikke din vrede.
Sidst jeg så dig, gik du amok over, at jeg havde Owens dej i munden.
Det har jeg da glemt alt om, Becs.
-Det har jeg ikke. -Becs, jeg…
Hør, det er jeg ked af.
Undskyld.
Kom her.
Kom. Hør nu.
Jeg aner ikke, hvem det var.
Jeg har nok flere følelser end antaget.
-Tal aldrig sådan til mig igen. -Nej, aldrig. Det lover jeg. Virkelig.
Det lover jeg.
Okay?
Okay.
Okay?
Må jeg kysse dig?
Helt ærligt, Hannah.
Hold pause fra støvsugningen.
Lev livet lidt.
Hannah. Du skræmte mig.
Hvad laver du heroppe?
Henry bad mig hente et par ting.
I Charlottes sminkebord?
Han er en sentimental gut.
Hvad har du i lommen?
Herregud, Hannah, byd på middag først.
Udmærket.
Så Henry bad dig hente det for ham?
Nemlig.
-Hvad vil han med det? -Ingen idé. Jeg parerer bare ordrer.
Charlotte fortalte engang, at halskæden er over 400 år gammel.
Den er nok flere tusinde værd.
Det skulle man ikke tro, vel? Det er ikke til at se.
Når man gør rent i et hus i årevis, ved man, hvor alt er.
Henry er måske for langt ude til at se, hvad du laver, men det er jeg ikke.
-Hvad laver jeg? -Du tager ting, der ikke er dine.
Du ved…
…det er forkert, ikke?
At tro, de er din familie.
At det er dit hus.
Der er dem, og så er der os, Hannah.
Vi er tjenestefolk.
Hvad mon der sker, når du bliver for gammel?
Hvad? Tror du, Henry tager sig af dig?
Eller at børnene gør?
Hvor mange husholdersker bliver mon efter pensionen?
Deres liv fortsætter, Hannah.
De efterlader ærlige folk som os i deres kølvand.
Er du da ærlig?
Giv mig halskæden, tak.
Værsgo.
Tak.
Hør…
Du burde være flinkere ved mig.
Bare ét ord fra mig, så…
…ryger du ud med kun sidste uges løn.
Det er mit hjem, Peter Quint.
Du ryger, længe før jeg gør.
Det er en mulighed for at forfine mine færdigheder.
I Paris var jeg kokkeassistent, så jeg skar kun grøntsager.
Her sætter jeg selv alt sammen. Det ville give god erfaring.
Du skal lave mad til to børn, og…
…så beklager.
Det her lyder nok sært, men…
…har vi ikke gjort det her før?
Jo.
Men vi må gøre det igen.
Hvorfor?
Det må du vide.
Hvad?
Det er okay.
Vi fortsætter.
I Paris var jeg kokkeassistent, så jeg skar kun grøntsager.
Her sætter jeg selv alt sammen. Det ville give god erfaring.
Du skal lave mad til to børn.
Det er næppe den erfaring, du søger.
-Miles er syv og ret kræsen. -Miles.
Fortæl mere om ham.
Hvad slags dreng er han?
Åh.
Han er en god dreng.
Han er sød.
Han er tynget, men er inderst inde en god dreng.
Tynget?
Han har ikke været sig selv, siden forældrene døde.
Men det er vel naturligt.
Er han ond?
Hvad får dig til at sige det?
Små drenge kan være meget onde.
Det ved jeg alt om.
-Sådan var jeg. -Miles er en god dreng.
Det siger du jo.
Han er en god dreng, og han ville aldrig gøre…
Dig ondt. Er det det, du ville sige?
-Hvorfor siger du det? -Ingen idé. Du spurgte.
Okay, han ville ikke gøre dig ondt.
Men du ved, han ikke har været sig selv siden forældrenes død.
Det var ikke sådan ment.
Miles Dominic Wingrave!
Hvad har du gang i?
-Hej. -Hvad i alverden er det, du laver?
Jeg nyder en smøg på en solskinsdag.
Hvad laver du?
Hør her, Miles…
Jeg ved, du savner Peter,
og at det er forvirrende, han stak af.
Du må gerne beholde hans lighter, bare du passer godt på.
Men du må under ingen omstændigheder ryge.
Vil du dø en frygtelig kvælningsdød?
Åh, Hannah.
Helt ærligt.
Miles.
Helt ærligt.
Miles!
Vi er ikke færdige.
Miles!
Åh gud.
Miles!
Åh, goddag.
Goddag. Kom Miles herind?
Lige før.
Sæt dig ned.
Jeg tændte dem for dig. Jeg håber, det er okay.
Hvem er det for?
Sådan skal det lyde.
Det er vejen frem.
Det er for Sam.
Nok er han ikke død, men ingen er perfekt, vel?
Man tænder vist ikke mindelys for de levende.
Nej, ikke normalt.
Men det er noget særligt med ham.
Sid ned, jeg vil tale med dig om noget.
Hvad ville du sige til at bo her?
Åh…
-Så må jeg sælge huset. -Præcis.
Det ville give en skøn opsparing.
Og vi kompenserer dig naturligvis.
Åh, men Sam…
Vi tænder lyset for ham, ikke?
-Fordi Sam er væk. -Fordi Sam er væk.
Det er et flot tilbud. Det er det, Charlotte, men…
Sam … Han gennemgår bare en fase.
Han kommer tilbage.
Det gør han.
Han kommer tilbage.
Det er sjovt.
Ægteskab er som religion på en måde.
Man skal stole blindt på Gud, selvom man ikke kan se ham.
Og man skal stole blindt på sin mand, selvom man næsten aldrig ser ham.
Er det realistisk?
Hvor længe kan man tro på noget?
Virkelig tro på det
uden at se det.
Begge har en grænse på det punkt.
Hvad er dit alternativ?
Ikke at tro på noget?
Hvad så?
Hvis du står med ryggen mod muren, og du kun har din tro tilbage?
Jeg mener, jeg…
Jeg elsker ham stadig.
Det gør jeg, gudhjælpemig.
Jeg elsker ham stadig.
Det, han gjorde, var forfærdeligt, men…
Ja.
Ja, det var det.
Jeg var fars pige.
Hvad?
Til jeg blev voksen og ikke var det mere.
Jeg var en kvinde med egne meninger, ønsker og drømme,
som min far ikke rigtig hyldede.
I hans øjne var mine drømme helt uden for min rækkevidde.
Han følte, han måtte minde mig om det konstant.
Så når man finder nogen…
…der virkelig ser en
og virkelig tror på en, af og til mere, end man selv gør,
at man er klog nok og har evnerne og siger det…
…så holder man fast og giver aldrig slip.
Selv om de har deres skønhedsfejl.
Selv om de ikke er perfekte.
Selvom man mister sig selv lidt.
Man behøver ikke miste sig selv for at finde lykke.
Gør man ikke?
Vi gør det allesammen.
Ikke altid. Nej.
Lad være med at sige det.
Du ved, hvorfor jeg ville sige det.
Jeg ved det godt, okay?
Jeg har aldrig mødt nogen som ham.
-Han er ikke perfekt. -Det er mere end det, ikke?
Undskyld, jeg siger det, Rebecca…
…han skræmmer mig.
Du kender ham ikke, Hannah. Det gør du ikke.
Han skræmmer også mig.
Men på den bedste måde.
Nok er det skræmmende at være sammen med ham, men…
…det er også spændende og sjovt, og for første gang i mit liv
er stemmen i mit hoved, der sagde, jeg ikke dur, forsvundet. Den er væk.
Jeg har aldrig følt mig så levende.
Åh, søde.
Hør, der er forskel på at have det godt og føle sig levende.
Det er ikke altid det samme.
Se dig lige.
Du ligner en, der ikke har sovet i en uge.
Du bekymrer dig for meget. Jeg har mødt mænd som ham før.
Nej.
Det passer ikke. Det har du selv sagt.
Du sagde, du aldrig havde mødt en som ham. Du kan ikke mene begge dele.
Hannah, ærligt talt.
-Rebecca. -Undskyld, jeg nævnte det.
Rebecca.
Hej.
Hvad siger du, Rebecca?
Mere salt i simreretten?
Hvad?
Hvad simrer du over?
Nej tak. Jeg er ikke sulten.
Sød honning vækker lede ved sin sødme,
snart væmmes appetitten ved dens smag.
Her dufter skønt.
Becs, kan jeg låne dig lidt?
Vi havde mus for et par år siden.
Gartneren kom med limfælder. En plade i den størrelse dækket med lim.
Ingen fjedre, intet bur.
Ingen vold. Det sagde han.
Ingen vold.
Et par dage senere så jeg en fælde, og der var noget.
Noget ret lille, men ikke en mus.
Jeg tænkte, det var en larve.
Jeg tog den og så på den.
Det var et ben.
Et blodigt museben.
Musen lå lidt væk. Den gnavede benet af for at flygte.
Staklen forblødte.
Den mand er en limfælde.
Når Rebeccas ser det, slipper hun ikke godt ud af det. Hun…
Hun vil tro, hun er okay.
Til hun indser, hun er fanget.
Fornægtelse.
En mulighed for at forfine mine færdigheder.
I Paris var jeg assistent, så jeg skar kun grøntsager.
Her sætter jeg selv alt sammen. Det ville give god erfaring.
Vi behøver en kok, der bliver lidt.
Åh, når tiden kommer, løber jeg ingen vegne.
Det lover jeg.
Nej.
Jeg er fanget i den limfælde af en by som alle andre.
Du kender til limfælder.
-Det har vi talt om engang. -Ikke endnu.
Teknisk set.
Jeg tænkte over det i ugevis bagefter.
Over, hvordan det må føles.
Limen…
…der får fat…
…før vi ved af det.
Den uendelige…
…isnende skræk…
…når vi indser, vi er fanget for evigt.
Kan en mus mon komme til den konklusion?
Ved en mus, hvornår det er slut?
Gør vi?
Vi?
Mennesker.
Ved vi, vi sidder i limen?
Eller at vandet omkring os koger?
Eller sidder vi
og siger, det nok skal gå?
Jeg er okay.
Fornægtelse!
Det er morbidt. Gud, det er det, det er. Morbidt.
-Vær forsigtig. -Det er morbidt!
Bliv.
-Jeg skal være tidligt i banken. -Bliv lidt længere.
Gid jeg kunne.
Jeg må fortælle dig noget.
Hvad?
Hvad er det?
Jeg har aldrig haft noget.
Har aldrig haft…
…penge eller…
…en familie…
…eller…
…kærlighed eller tryghed.
Til jeg fandt dig.
Hvad sker der?
Jeg er i gang med noget stort. Stort for os begge.
Du giver ingen mening.
Vi er ikke som dem, Becs.
Okay? Det er vi ikke.
Henry tager dig aldrig i lære. Han gør mig aldrig til partner.
Englænderne tænker kun på klasseskel.
Og dig og mig…
…vil de altid se som tjenestefolk.
Ikke sandt?
Det ved vi godt inderst inde.
Men amerikanerne tænker kun…
…på penge.
Og…
…det er jeg træt af.
I Staterne
kan du blive lige den advokat, du har lyst til.
Jeg kan blive hvad som helst.
Der ville være ting, vi kunne blive i Amerika.
Med penge.
Forstår du, hvad jeg siger?
Så jeg…
Pak dine ting, så du er klar til at rejse. I morgen aften.
-Hvad mener du? Jeg kan ikke bare… -Vær sød at gøre det for mig.
Jeg forklarer alt, når jeg kommer tilbage. Stoler du på mig?
Ja.
Vær klar til at rejse.
Og sig det ikke til nogen. Ingen overhovedet. Forstået?
Der er noget, jeg skal gøre, så kommer jeg efter dig, det lover jeg.
Det lover jeg.
Jeg elsker dig.
Vi rejser væk herfra.
Alle de ting, vi kan blive, du og jeg,
i Amerika.
En lord…
…og hans lady.
Nej, en dronning og hendes staldknægt.
Fint.
Det er et af mine yndlingsøjeblikke.
Jeg er ikke ofte i dette øjeblik, men…
…det er rart, når det sker.
Fordi han er…
Ja, det så du jo. Han er så meget sig selv her.
Før det gik galt.
Men jeg har ikke set dig her før.
Hvad laver du her?
-Hvordan kom du ind i mit… -Undskyld.
-Jeg er… -Jeg ville ikke gå derud.
Det skete vist nu.
Jeg tør aldrig at kigge.
-Jeg beklager. -Hannah!
Undskyld.
Hvorfor er du oppe?
Jeg…
Kunne du ikke sove?
Vi hørte noget.
Noget nedenunder.
Og Floras dukkehus…
Der er noget sært.
Det skal nok gå.
Gå i seng igen, begge to.
Bad jeg jer ikke om at gå i seng igen?
Peter!
Nej, Miles. Bliv her!
Bad jeg jer ikke om at gå i seng igen?
Hvad er der i vejen?
Tilbage i seng.
Hvad skete der?
-Hvad mener du? -Hvad gjorde hun ved dig?
Hvem?
Rebecca?
Du er lidt for ung til at høre.
Hvad er det?
Det er…
…damen…
…fra søen.
Hun er…
Husker du ikke?
Nej.
Hvad?
Nej.
Men hun er lidt uhyggelig.
Har du selv lavet den?
Jeg har set hende før.
De andre…
…de siger:
"Hold dig fra hende."
Hvilke andre?
Åh nej.
Hun kommer tilbage.
Stop.
Stop!
Stop, og lad mig være.
Lad mig være!
Din kælling!
Lad mig være!
En mulighed for at forfine mine færdigheder.
I Paris var jeg assistent, så jeg skar kun grøntsager.
Her sætter jeg selv alt sammen. Det ville give god erfaring.
Igen?
-Ja, vi gør det åbenbart igen. -Hvorfor?
Det må du vide.
Det er din skyld.
Jeg er dig, ikke sandt?
Vi har gjort det, siden det skete, ikke?
Undskyld.
Jeg har det svært.
Var det Owen, du hed?
Ved du hvad?
Klart. Ja.
-Owen. -Ser du…
Jeg har de særeste drømme.
-Har du? -Ja, men…
De er så mærkelige.
Jeg drømmer en andens drømme.
At sove,
at sove, måske drømme.
Dér er knuden,
for hvad får vi at se i dødens søvn,
når vi bliver kroppens kval og uro kvit?
Hvilke drømme?
Åh, om Peter og om…
Jeg ved faktisk ikke.
En kvinde.
En kvinde i seng med ham.
Du godeste!
-Jeg har ikke mødt hende før, vel? -Ikke?
Rebecca.
Det sker først om to år.
Stadig ikke?
Den skal vist koge lidt længere tid.
Godt, så.
En gang til.
-Du er Hannah Grose. -Ja.
Året er 1987.
Du er på Bly.
Dominic og Charlotte er døde.
Rebecca er død. Peter er forsvundet.
Tror du.
Flora er otte.
Og Miles…
Der er noget galt med Miles.
Peter Quint!
Gå væk fra drengen, hører du?
Politiet har ledt overalt efter dig, og når de opdager, du er tilbage…
Hannah Grose.
Gå væk, Miles.
-Det gør han ikke. -Jo.
Miles, gå væk fra ham.
Bliver du aldrig træt af at være sådan…
-Du er så irriterende, og du ved ikke… -Hvornår du skal lade det ligge.
For helvede, kvindemenneske!
Hvorfor kan du ikke bare lade det ligge?
-Miles. -Nej.
Det meste af tiden, men ikke lige nu.
Og tro mig,
intet ville glæde mig mere end at blive arresteret af det politi, du talte om.
At blive trukket væk fra denne skide ejendom.
Væk fra denne stinkende fælde!
Men det kan ikke ske, vel?
Det kan ikke ske.
Fordi?
Du er død.
Og det er sådan en skam…
…at du fulgte efter os. Det gik lige så godt.
Helt ærligt, Hannah!
Mrs. Grose? Hvad sker der?
Hvad?
Mrs. Grose, jeg har den særeste drøm.
Miles! Hun er her! Hun er her, og hun er kønnere, end jeg troede!
Åh, det er hende.
Hej, Miles! Rart at møde dig.
Rart at møde Dem, frue.
Åh, sikke en gentleman.
Og du må være mrs. Grose.
Hej. Dani.
Undskyld, jeg var…
Kors, jeg var langt væk.
Undskyld, Hannah Grose. Det…
-Godt at møde dig. -I lige måde.
Gik turen fint? Jeg ser, du kom helskindet frem.
-Ja. Den var perfekt. -Det er godt.
Vidunderligt. Owen er en fin ung mand.
-Fin ung mand. -Ja.
Okay, lad os gå indenfor. Miss Clayton glæder sig sikkert til at se huset.
-Åh ja. -Godt, så kom med.
-Hvad skal jeg… -Kald mig Dani.
Vi kan ikke regne med fortiden.
Det lærte jeg ved at passe mor.
Det er vel det, demens er, ikke?
Jeg har vist lært meget af det. Måske ikke.
Det er nok det værste.
Vi kan ikke regne med fortiden.
Vi tror, vi har fanget den i minderne, men…
…minder falmer.
Vi kan forsvinde når som helst.
Paris.
Sig det sammen med mig: "Hannah Grose i Paris."
Hvad skulle jeg i Paris?
Det ved jeg ikke.
Spise croissanter og drikke god vin.
Og leve, Hannah.
Leve!
Gøre, hvad end vi vil, når vi vil.
Dig og mig.
Mens vi kan.
Ja.
Ja, Owen, jeg…
Jeg tager til Paris med dig.
Ja.
-Vi drikkes ved. -Nej, vent.
Nej…
Jeg kender vejen. Det går.
Vent.
Vær sød.
Det er fint.
Kors, du er langt ude.
Owen!
Vent!
Du er Hannah Grose.
Året er 1987. Du er på Bly.
Miles er ti, Flora er otte.
Du er Hannah Grose. Året er 1987. Du er på Bly.
Miles er ti, Flora er otte.
Du er…
Du er Hannah Grose.
Hannah Grose.
Du er Hannah Grose.
Tekster af: Pia C. Hvid