A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Most már örökre viselned kell?
Örökre, míg meg nem halsz?
Anya szerint nagyon kificamultan festek.
Valószínűleg azt mondta, „kifinomultan”.
Azt jelenti, hogy előkelő.
Hadd vegyem fel!
Nagyon erős.
- Felismersz egyáltalán? - Persze.
Minden nap találkozunk.
Gyerekek, vacsora!
- Ma is maradhatsz vacsira. - Haza kéne mennem.
Nem, tényleg, maradhatsz.
Anya azt mondta, bármikor maradhatsz.
Szerintem szívesen elcserélne rád.
Akkor anyámmal kellene élned.
Tetszik?
Igen, nagyon.
Gyönyörű vagy.
Készen állsz?
Azt hiszem.
Túlesünk ezen, és egy időre békén hagynak.
GYEREKKORI SZERELEMBŐL ÖRÖK BOLDOGSÁG
Fogadtunk. Azt mondta…
nem merem megcsókolni, de megtettem.
Aztán Kyle azt mondta, csókolózással teherbe lehet ejteni egy lányt…
Pánikba estem. Tízéves voltam, anyám kinyír,
Danielle anyja mindkettőnket kinyír.
Helyre kell hoznom.
Szóval…
másnap,
miközben sétáltunk a suli felé,
fél térdre ereszkedtem, és megkértem a kezét.
És ő elutasított.
Azt mondta, túl fiatalok vagyunk.
Mire én: „Mikor leszünk elég öregek?”
És…
az évek során folyton újra rákérdeztem.
Még mindig fiatalok vagyunk,
de elég idősek ahhoz, hogy tudjuk, mit akarunk.
És én az a férfi akarok lenni, aki emellett a lány mellett lehet.
Emellett a gyönyörű, csodálatos lány mellett, életünk végéig.
Danielle, köszönöm, hogy azt mondtad, nem merem.
Alig várom.
Ennyit írtam.
- Édesem, jól érzed magad? - Igen.
- Igen, csak fáradt vagyok. - Igen.
Eddie mondta, mennyi dolgod van a suliban.
Van egy pár gyerek, akiknek többet kell segíteni.
Gyere velem egy percre! Van egy meglepetésem. Gyere!
Igen.
Mindig is csodáltalak, hogy mindig tudod, melyik gyereknek van nagy szüksége rád.
De magadra is vigyáznod kell.
Mentsd meg mindet, de előbb a saját oxigénmaszkodat tedd fel!
Edmund is ezt mondja.
Állandóan.
Gyere ide!
Ez csak egy kis…
Nem is tudom, butaság. Talán rossz ötlet.
De…
Én… emlékszem az első találkozásunkra.
Bűbájos kis teremtés voltál.
Azt mondtad, „Jó reggelt, Mrs. O'Mara!
Danielle vagyok, és én leszek Edmund új legjobb barátja.”
Mindig tudtad, mit akarsz.
Szóval ha úgy érzed, rossz ötlet, szeretném, ha megmondanád. Bízom benne.
Reméltem, hogy lesz egy lányom, aki megörökli.
Büszke vagyok a fiaimra, de ez egyikükhöz sem illik.
Talán Carsonhoz.
Mindegy. Nézzük csak!
Természetesen be kell venni,
és valószínűleg fel is kell hajtani.
De azért csak…
nézzük meg!
Oké.
Ez gyönyörű. Én…
Nem tudom, mit mondjak.
Mondd azt, hogy…
„Jó reggelt, Mrs. O'Mara!”
Fel vagy öltözve?
Gyere be!
Te nagyon…
Ki tudom csípni magam, ha kell.
A temetés 4-kor kezdődik.
- Owen kérte, hogy korán menjünk. - Oké.
Hát ez…
szép kis ruha.
Csak ezt találtam, ami fekete.
Utálom.
Kicsit tényleg olyan, mintha meg akarnád botránkoztatni a falut.
- Nem mondom, hogy távol áll tőlem. - Nem akarom cserben hagyni Owent.
Nem bánná.
Komolyan, ha nem akarsz, nem kell jönnöd.
Tényleg?
Ő is ezt mondta.
Egyértelmű volt.
Oké. Igen.
Ez nagy megkönnyebbülés. Én…
Eltemettem én is valakit.
Nem olyan régen.
És úgy érzem, ez…
Hé, Poppins!
Szabadnapod van.
Esküszöm, nem baj, ha nem leszel a kísérőm Owen anyukájának temetésén.
Oké.
Akkor segítesz levenni?
A mindenit!
Nem, komolyan.
A cipzár.
Persze.
Köszönöm.
Becsíptelek?
Nem, bocsánat.
Rendben.
- Pár óra múlva jövök. - Oké.
És ha megtudom, hogy nem lazítottál, annak komoly következményei lesznek.
Oké.
Igen.
Helló, Miss Clayton!
Azt hittem, elmentél a városba. A temetésre.
Nem.
Úgy döntöttem, itthon maradok.
Én sem szeretem a temetéseket.
Min ügyködsz itt lent?
Átsatírozom a sírkövet.
Mindet be akartam fejezni, még az ősz vége előtt.
Miss Clayton?
Owen anyukája ott lesz?
- Hol? - A temetésen.
Úgy hiszem.
Anyukám és apukám nem voltak ott.
Messze voltak, amikor meghaltak.
Üres ládákat kellett eltemetni.
De muszáj volt úgy tennünk.
Szerintem elég nagy butaság volt.
Hát…
a szüleid annyira szerettek,
hogy bizonyos értelemben mindig itt lesznek.
Nincsenek itt.
Sajnálom, Miss Clayton.
Tényleg nincsenek.
Sokáig kerestem őket, de…
úgy tehetünk, ha attól jobban érzed magad.
Nem.
Jól van. Menjünk, édesem! Összevizezed a gatyád.
Mi az?
Mi olyan… Hé, ne!
Mrs. Grose, a nadrágom nedves lett a sírkertben,
és Miss Clayton szerint összevizeltem.
Vagyis azt mondta, összevizeztem, de az ugyanaz.
Ez vicces.
Szerinte bepisiltem, mint egy kisbaba.
Miss Clayton,
csinálok egyet neked.
Ezt még nem láttad.
Kék lesz, hogy menjen a szemedhez.
Nagyszerű lesz.
Oké.
Szóval…
gondolom, akkor szintén kihagyod a temetést.
Nem, a falu temploma nem az én világom.
Nem voltam ott, mióta…
Istenem…
mióta megházasodtam.
Végtelenül tiszteltem Owen anyukáját, de… ő már rég elment.
A demencia kegyetlen dolog.
Jamie szerint Owen azt mondta, nem baj, ha kihagyjuk.
Igen, ez igaz.
A magam módján emlékezem rá.
Owen tudja, hogy a temetés az élőknek szól.
Az élők döntik el, mi az, amit el bírnak viselni.
Jól van, gyere csak!
Készítsünk valami vacsorát nektek, jó?
Én és Miles segítünk. Tudok aprítani.
Nem hagyom, hogy apríts.
Az au pair rájött,
hogy nem a halott szerettei emlékére gyújtott gyertyát,
hanem kárpótlásul azért, amikor megfeledkezett róluk.
Azért, hogy mostanában kifejezetten örült, hogy elfelejtette őket.
VIOLA LLOYD 1645-1680 35 ÉVES VOLT
Azt mondtad, a kedvencünket csinálod.
Nem mondtam, hogy a ti kedvenceteket. Ez Owen kedvence.
De Owen nincs itt.
- Üdv, emberek! - Helló!
Milyen volt?
Csupa móka és kacagás.
Kaphatnék egy teát?
Persze, megcsinálom.
- Ne! - Ne!
Majd én.
Addig…
figyelnél rá, nehogy levágják az ujjukat?
Owen mindent megtett.
Alig emlékszik bárki, milyen volt, mielőtt elhagyta az esze.
Utálom ezt mondani, de bizonyos értelemben megkönnyebbülés lehet.
Mármint Owennek.
Úgy tűnt…
Úgy tűnt, hogy megkönnyebbült?
Nem.
Semmilyennek sem tűnt. Sokkos állapotban van.
Én megkönnyebbülnék.
Így elveszíteni önmagad…
Minden nap tovább kopva egy kicsit.
Édes istenem!
Inkább lőjetek le! Vessetek véget a kínjaimnak!
Senki se érdemli ezt.
Ilyenkor ez sajnos nem számít, drágám.
Így van, vaj.
Poppins, jól vagy?
Igen.
Jól vagyok.
Kérek…
Kérek egy percet!
Istenem!
Jézusom!
Mi történt?
Azt hittem, Peter Quint az.
Nevetséges, én sokkal jobban nézek ki.
Fegyvert le, Poppins!
Istenem!
Nagyon sajnálom!
Igazából le vagyok nyűgözve. Semmi baj.
Te idióta! Miért riogatsz ártatlan amerikaiakat?
A temetésen kéne lenned.
El kellett jönnöm.
Beültem a kocsiba, de nem tudtam, hogy ide jövök,
míg meg nem érkeztem, és…
Mennem kéne, ugye? Vissza kéne mennem…
A vacsora majdnem kész.
Enned kéne.
Fogadok, nem ettél.
Mrs. Grose,
honnan tudtad, hogy Owen jön?
A kedvencedet csinálta.
Gyerünk!
Most hadd főzzön neked valaki!
A szívbajt hozta rám.
Istenem, Dani, oda nézzenek!
Meg kellett volna tartanom a ruhámat. Azt hiszem, elégettem.
Rossz emlékek, rossz házasság.
Szerencsére Danielle nem örökölte az ízlésemet a férfiak terén.
Edmund szerencséjére.
Mármint itt ő a szerencsés fél.
És örömmel mondom, hogy tudja is.
Gyönyörű vállad van, tudtad?
Köszönöm.
Tűzd fel a hajad a nagy napon, hogy látszódjon.
- Karen, ne csináld! - Mike látott a tiédben?
- Nem, de… - Danielle apja
segített kiválasztani az enyémet, és mi lett a vége.
Szerintem nem a ruha hibája.
Mrs. Grose szerint a pásztorpite a kedvenced,
ezért én akartam idehozni.
Mert nekem te vagy a kedvencem.
Köszönöm, drágám!
Hannah, ez isteni.
Emlékszem, mit mondtál.
Fél teáskanál Marmite a mártásba.
Érezni rajta.
Igen, anyukám ezt készítette, ha el kellett utaznia munka miatt.
Napokig eláll a hűtőben.
Bocsánat, próbálom kiheverni.
Megtámadtak.
A bejáratnál.
Nagyon sajnálom.
Hagyd békén, nem tehet róla.
Amerikai. Eredendően vad emberek.
És most el fogsz menni, Owen?
Hogy már nem kell anyukádra vigyáznod?
- Miért? Eleged van belőlem? - Nem!
Valld be! Végtelenül untok.
Mrs. Grose biztos alig várja, hogy megszabaduljon tőlem.
Így van.
Öreg vagyok ahhoz, hogy eltűrjem, hogy folyton a konyhámban lézengsz.
Nem, kedvel téged.
Tényleg. Mrs. Grose, mondd meg neki!
Edd a vacsorádat!
Nem haldokolsz.
Hogy érted?
Amikor anya és apa meghaltak, azt hittem, én is meg fogok halni.
Biztos voltam benne.
Aztán arra gondoltam,
„És ha már meghaltam?”
De senki sem tudja, és holtan járkálok.
De mindenki lát és hall engem.
Szörnyű volt.
Olyan volt, mintha haldokolnék,
mert valójában életben voltam.
Csak egy élő érezheti így magát.
Nem haltam meg.
Csak nagyon szomorú voltam.
De aztán megtudtam egy titkot.
Nem kellett szomorkodnom többé.
Milyen titkot?
A halott nem azt jelenti, hogy elment.
Szóval… nem kell szomorúnak lenned.
Miss Clayton, szerintem megihatnék egy pohár bort.
Ezzel nem értek egyet.
Mindenki iszik.
Akárhogy is… Peter hagyta, hogy bort igyak néha.
Az istenért, örökké Peter Quint lesz a téma?
Anyukám felvizezte nekem.
Adott egy fél pohárral.
Az én anyukám is.
Csak víz nélkül.
Franciaországban ez a szokás.
Nem felvizezve akarom!
Akarok egy igazi, istenverte italt!
Nem!
Jó éjt, Owen!
Jó éjt!
Gyerünk! Mindketten.
Tudod…
kedvelem ezt a fiatal nőt.
Miss Clayton!
Kérlek, ne rendezd át a babaházamat!
Megvan a saját rendszerem.
Sajnálom.
Peter van nálad.
Flora!
Igen?
Miles vagy te…
láttátok Peter Quintet?
Mióta elment.
Talán ti…
engedtétek be a házba.
Nem vagyok dühös.
Csak szeretném tudni az igazat.
Nem.
Persze, hogy nem.
Nem engedjük be a házba.
Ez nem így működik.
Mit nézel?
Tessék?
Sokszor csinálod.
A hátam mögé pillantasz. Mit nézel?
Nem tudom, mire gondolsz.
Szép kis műsort csináltál, ugye?
Micsoda?
Te és én nagyon hasonlítunk.
Tényleg?
Igen.
Tényleg. Az egyik legnagyobb dologban, amiben hasonlítani lehet.
Én is szülők nélkül nőttem fel.
Apukám meghalt…
amikor Florával egyidős voltam.
Anyukám pedig…
életben volt, de…
többé nem igazán volt jelen.
Szóval sokszor kellett helyettük felnőttnek lennem.
Az ilyen gyerekek…
mint te…
meg én…
és Flora…
Különlegesek vagyunk.
Gyorsabban felnövünk, mint a többi gyerek.
És ami még különlegesebb…
kiválaszthatjuk az életünkben részt vevő felnőtteket.
Legalábbis többnyire.
Szerintem ez elég különleges.
Azért mondom ezt, mert tudnod kell, hogy megértem.
Ha kicsit felnőttesebben beszélsz, vagy…
felnőttként akarsz viselkedni, megértem.
Én is ilyen voltam.
Te is elvesztettél valakit?
Igen.
Többféleképpen is elvesztettem embereket.
De…
Miles, nagyszerű felnőttek vesznek körül.
Csodás emberek, akik a választott családod lehetnek.
Ha szeretnéd.
Jó éjt!
Kint vagyunk, és csatlakozol hozzánk.
Hát itt van!
Igyál! Némelyik bor a születésed előtt került a pincébe.
Hannah, adj neki egy üveget!
Hannah!
Hol jársz, életem?
Nagyon sajnálom.
Én…
Attól tartok, mostanában gyakran elrévedek.
- Köszönöm. - Köszönöm.
- Nyugi! - Rendben.
Még kárt teszel magadban.
Bocsánat. Próbálom abbahagyni.
Figyelj, tudom, hogy nagyon megterhelő.
Azt mondják, az esküvőtervezés az egyik legstresszesebb dolog.
De remekül csinálod.
Szerettem volna, ha van egy esténk, amikor nem ezzel foglalkozunk.
Igazából…
Eddie, arra gondoltam, hogy kicsit visszavehetnénk.
Talán csak…
Nem tudom, talán nem kéne ekkora felhajtást csapnunk.
Azt hittem, nagy esküvőre vágysz.
De ha nem, az is teljesen rendben van.
Én…
Azt hittem, ezt akarom.
Szerettem volna…
akarni.
De szörnyen sokba kerül,
és…
rengeteg…
szervezéssel jár.
Sokaknak okoznánk csalódást.
Nyugalom, elintézzük!
Azt hittem, azt fogod mondani, hogy nem is akarsz megházasodni.
Eddie!
Nem megy.
Mit tettem?
- Semmit. - Mit nem tettem?
- Nem erről van szó. - Akkor miről?
Köszönöm.
Ennek semmi értelme.
Hamarabb mondanom kellett volna.
- Valóban? - Nem akartalak megbántani. Se anyukádat.
Se a családodat.
Aztán minden ment a maga útján.
- Jézusom! - Én csak…
Azt hittem, önző vagyok.
Hogy ha kitartok, végül úgy fogok érezni, ahogy kellene.
Nem akartál bántani?
És…
Szeretlek.
Nagyon.
Még így is.
- De ez nem… Én nem… - Baszd meg, Danielle!
Miért teszed ezt velem?
Én…
Én nem… Eddie…
Oké. Igen.
- Eddie! - Ne, eressz el!
- Sajnálom! - Jézus! Nem volt még elég?
Sajnálom!
Eddie!
A francba!
Egy katona elesett.
Owen, légy hős! Adj egy bontatlan üveget!
Imádom a tábortüzet.
Kislánykoromra emlékeztet.
Habár értékelem a felnőtt italokat.
Régen…
mármint nagyon régen
nagy tábortüzeket építettek ilyenkor.
És a halottaikról beszélgettek.
Ajándékokat dobtak bele a gonosz szellemek elűzéséhez.
- Főleg régi csontokat. - Emlékszem.
Ezt nevezték a „csontok tüzének”, ugye?
Ahogy mondtam,
a „csontok tüzének” nevezték.
Innen ered a régi elnevezés.
Összehordtak egy rakás csontot, és elégették az árnyakat.
Mert mostantól kezdve
az árnyékok sötétebbek,
és hosszabbak az éjszakák.
A sötétség felé megyünk. Össze kell kapaszkodnunk.
Mert csak úgy bírjuk el.
Szóval…
ki dob be egy régi csontot?
Rendben, én kezdem.
Rebecca.
Rebecca Jessel.
Istenem! Már majdnem egy év eltelt.
És végig rossz emberre koncentráltunk.
De bárhol is van,
többet ér, mint tíz olyan fickó. Ki se mondom a nevét.
Fantasztikus nő volt.
Gyönyörű volt.
És megbüntették érte.
Nem tudom, miért büntetik meg a ragyogó fiatal nőket.
Rebeccára!
Rendben, én jövök.
Lord és Lady Wingrave.
Dominic és Charlotte.
Jó emberek voltak.
Régimódi…
kedves emberek.
A gyerekeiknek nagyon hiányoznak.
Ezen semmi sem segít.
Soha.
De itt van Dani Clayton.
Egy kicsit különc, de sokkal erősebb, mint gondolná.
Ha valaki képes Milest és Florát visszavezetni önmagukhoz,
akkor az ő.
Örülök, hogy itt van.
Szerintem ők is örülnének.
És te, Poppins?
Nem, köszönöm.
Semmi gond.
Nem kötelező.
Szóval…
édesanyám.
Margaret Sharma.
67 éves volt.
Bár néha, a vége felé, elfelejtette ezt.
Apám vagy a testvérei nevén szólított.
Próbáltam úgy tenni,
mintha nem tudnám, ki vagyok.
Erről nem mondtak semmit a temetésen.
Nem tették. Egyszerűen csak…
elsimították.
Széppé tették.
Kihagyták a rossz dolgokat.
És a jókat is.
Nem mondták, milyen vicces volt.
Hogyan…
kacsintott rád a reggelizőasztalnál.
Édesszájú volt.
És huncut volt a nevetése.
És szeretett engem…
annyira nagyon…
hogy fájt.
Néha.
Bármit is tettem.
Már rég nem volt köztünk, mikor meghalt.
És hiányzik.
Ő volt az én bástyám.
Aztán végül ő lett az én…
terhem.
Jézusom!
Olyan kicsinek tűnt…
a végén.
És mégis…
nehéz volt.
És én…
Csak annyit tehettem…
hogy hagytam belém kapaszkodni, amíg eljött az ideje, hogy elengedjen.
És hamarosan én is elengedem őt.
Nagyon sajnálom.
Köszönöm.
Őszinte részvétem, Danielle!
Csodálatos fiatalember volt,
és gyönyörű pár voltatok.
Köszönöm.
Bocsáss meg!
Nagyon jól csinálod, drágám!
Nagyon sajnálom.
Boldoggá tetted, egészen a legvégéig.
Remélem, tudod.
Nagyon bátor vagy, drágám.
Büszke vagyok rád.
Elnézést!
Sajnálom.
Az au pair fáradt volt, már nagyon régóta.
És anélkül, hogy észrevette volna,
megfogadta a saját tanácsát, amit Milesnak adott.
Közel engedett magához valakit, aki mellett nyugodtan lehetett fáradt.
Választott valakit, aki talán segít elégetni az árnyakat.
Nem kérdezem meg, jól vagy-e, mert nem bírom, ha hazudnak nekem.
Mi a baj?
Azt hittem, láttam…
Peter Quintet.
- De nem ő volt? - Persze, hogy nem.
Nem először fordul elő, hogy…
látok dolgokat… amik nincsenek ott.
Mi van még?
Hát…
Én…
Azt hiszem…
meséltem már a vőlegényemről, ugye?
Igen, meséltél.
Igen.
Igazából…
reméltem, hogy még szóba kerül.
Igen.
Mi ketten…
jegyesek voltunk, és ő meghalt.
Meghalt, és én…
Néha olyan, mintha…
látnám őt.
Erről még senkinek sem beszéltem.
Én…
rettenetesen sajnálom.
Épp szakítani akartunk.
Mi…
Én szakítottam… Szakítottunk. Azt hiszem, én szakítottam vele.
Közvetlenül előtte.
Mármint pont…
pont előtte.
Jézusom! Ugyanazon a napon?
Igen.
Most itt van?
Nincs.
Remek.
Mert ellátom a baját, ha szeretnéd.
Hékás!
Halott pasi!
Add fel, haver! Vége van!
Komolyan, Poppins.
Hogy bírod még?
Szerinted őrült vagyok?
Szerintem meglepően épeszű vagy a történtekhez képest.
Nézd!
Tudom, milyen érzés…
ha úgy érzed, nincs meg a…
Biztos?
Igen.
Oké.
Rendben.
- Szóval - Nem tudom, mit…
- Nem tudom, mit mondjak. - Felejtsd el!
Az én hibám. Sajnálom.
Sajnálom, csak…
- Jamie! - Épp most jelezted.
Egyértelműen, hogy nem akarod ezt.
Csak…
Menjünk vissza!
Talán egy másik estén.
Talán máskor.
De a kertész még nem értette,
hogy az au pair ezt mondogatta magának, hogy majd egy másik estén,
majd máskor,
hosszú évek óta.
Szia, Danielle!
Nem vetted fel a telefont, szóval, gondoltam, beugrom.
Sajnálom, Judy, én…
Ez…
- Egy nehéz időszak. - Hát persze.
Drágám, aggódom.
Azt mondják, nem vigyázol magadra.
Enned kell.
Hoztam egy kis lasagnét.
- A kedvencem. - Igen.
- Köszönöm. - Nincs mit.
Hoztam még valamit.
Én…
Azt hiszem, butaság, de…
Gondoltam, szívesen megtartanád.
Nem. Judy, sajnálom, de…
Tényleg? A kórháztól kapott holmija közt volt,
és látni sem bírom.
Képtelen voltam kidobni, és gondoltam…
- Kérlek! - Rendben.
Köszönöm.
Danielle…
Remélem, tudod, hogy még mindig fontos tagja vagy a családunknak.
Remélem, tudod, hogy így van. Gyere ide!
Drágaságom!
Oké, igazából meg kéne csinálnom pár dolgot.
- Hogyne, persze. - Igen.
Kérlek, gyere át vacsorázni, bármikor.
- Oké, így lesz. - Oké.
Hamarosan.
Nagyon szeretünk.
Oké. Addig is szia!
Szia, drágám!
Mondd utánam!
Hannah Grose Párizsban.
Te meg én, amíg még lehet.
Bocs a zavarásért, de mindjárt tökké változom.
Gyere, Owen! Ideje hazamenni.
Szóval már ennyi az idő.
Nos…
Jó, hát akkor pia!
Ez még tőled is sok.
- Vezess óvatosan! - Ismerem az utat. Nem lesz baj.
Semmi baj.
Jézus, milyen állapotban vagy!
Miss Clayton?
Miles!
Miss Clayton!
Mi a…
Mi a frászt kerestek itt lent?
Florának rémálma volt.
Gyertek, feküdjetek vissza!
Még ne!
Meg vagyok rémülve.
Szörnyű álom volt.
Ágyban lenne a helyetek.
Nem akarom.
Mi történt?
Volt valami szörnyű és hangos dolog a szekrényben.
Kimászott onnan, és elindult…
Egy lény!
Egy lény az ágyamban.
És tudta a nevem.
Utánanyúltam, és tudta a nevemet.
Azt mondta, szörnyű dolgokat akar csinálni.
És csontból voltak a kezei.
Ez szörnyen hangzik.
Anyukám volt.
Annyira…
sajnálom, Flora.
Borzasztó álomnak hangzik.
Gyertek, feküdjetek vissza, oké?
Csak egy perc.
Még nem akarok.
Annyira féltem,
de már jobban érzem magam.
Csak…
még pár perc.
Csak egy perc, tényleg.
Igazából…
kaphatnék egy pohár tejet?
Persze.
Sajnálom.
Ne!
Semmi baj, oké? Nincs mitől félned.
- Ez igaz. - Igen.
Jó éjt, drágaság!
Reggel beszélünk erről.
Most kettesben maradtunk.
A feliratot fordította: Kiss Orsolya