A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A kedvesem és én
A fűz alatt feküdtünk
Már nincs itt más, csak én
Szívemben bánat él
Szól a dal: Szomorúfűz, jaj!
Szívfájdalmat, bút ígér
Szól a dal: Szomorúfűz, jaj!
Míg a kedvesem vissza nem tér
ÉSZAK-KALIFORNIA 2007
Kérhetnék egy kis figyelmet?
Mindjárt nekiláthatnak az evésnek, de előbb…
a menyasszony felkért, hogy beszéljek.
Azt hittem, viccel!
Miért szabadítana ilyen katasztrófát
a saját esküvőjére?
De utána helyesbített.
„Isten őrizz! Nem az esküvőn,
a tesztlakomán.”
Próbavacsora, az Isten szerelmére!
Enyhén részeg, időeltolódástól elgyötört angol úrként élnék a jogommal,
hogy szívemből szólhassak.
Figyelmeztetek mindenkit.
Nektek, fiataloknak, fogalmatok sincs,
hogy mire vállalkoztok.
Egy szörnyű statisztika:
tudtátok, hogy manapság a házasságok fele
nem végződik válással?
Ez azt jelenti, hogy nagy valószínűséggel egymás mellett fogtok meghalni.
És ez a vágyott cél.
Ha igazán szeretünk valakit,
elfogadjuk, hogy a szeretetben töltött időért cserébe
megéri elviselni elvesztésük fájdalmát.
Ennyi.
Ennyi az egész.
Ha ez titeket is annyira megrémít, mint engem,
azt mondom, futás!
Menjetek, drogozzatok Bali partjain,
éljetek kedvetek szerint!
Fussatok, amíg még tudtok. Fiatalok vagytok és erősek.
A világ…
Nem, komolyan, nem akartunk itt megszállni.
Ő nem akart.
Nem is tudtam, hogy maradhatnánk.
Három lakosztály van a kastélyban, de Jack itt akart maradni.
- Egy éjszakára. - A nászutunk előtt.
Csak holnap. A lagzi után egyszerűen felbotorkálhatnánk.
Azt mondtam, a történeteket ismerve kizárt.
De csak a történetek miatt. Nem láttad őt, ugye?
Nem! Isten ments, dehogy.
Ha láttam volna egy halott apácát sírni a sarokban,
- nem itt kelnénk egybe. - Ez csak egy mese.
Ez a hely a 40-es években kolostor volt pár évtizeden át.
Így jobban eladható.
Felárat számolnak fel a kísértetsztori miatt.
Szeretem a jó kísértettörténeteket, csak nem akarok benne aludni.
Mi Írországba mentünk nászútra.
Mondták, hogy óvakodjunk Seamustől, az istállófiútól.
Ó, Seamus!
Azt mondták, be van törve a feje egy lórúgástól.
Még rosszabb, ha gyerekről szól.
Sajátos ízt ad neki, nem?
Van egy történetem.
Vagyis…
igazából nem az enyém.
Valakié, akit ismertem.
És nem épp rövid.
Nos, úgy tűnik, van elég időnk, és…
elég borunk.
Miért ne?
Rendben.
Egy rémtörténet.
Ismétlem, ez nem az én történetem,
de tele van mindenféle szellemmel.
És ha egy gyerek miatt még hatásosabb,
ha ez csavar egyet a történeten,
mit szólnak kettőhöz?
A tanárnő egy választott magányban élő, fiatal nő volt.
Izgatottan jött Londonba, hogy jelentkezzen egy hirdetésre…
amelyet Lord Henry Wingrave adott fel.
Au pairt keresett az unokaöccsének és az unokahúgának.
Teljes munkaidős állás. Sőt, bentlakásos…
a régi családi házukban, Essexben.
Csodálatos hely, vidéken, a semmi közepén.
Miss Clayton, igaz?
Szólítson Daninek! Üdv!
Foglaljon helyet!
- Maga tanár? - Igen.
Vagyis voltam.
Negyedik osztály.
Az Államokban.
Régóta él Angliában?
Úgy hat hónapja.
Hat hónap? És ezalatt ön…
Menthetetlenül beleszerettem Londonba.
Istenem!
Teát? Kávét?
Köszönöm, nem.
Nem remekelek a teakészítésben.
Megszoktam, hogy kancsóban tálaljuk. Tele jégkockákkal.
És citromkarikákkal.
Itt egészen máshogy fogyasztják.
Igen, így van.
Korábban nem dolgozott még au pairként.
Nos…
elég sokat dolgoztam gyerekekkel, Mr. Wingrave.
Osztályteremben,
de ez egy teljes munkaidős, bentlakásos állás.
Tudom, épp ezért jelentkeztem.
A gyerekek csodálatosak.
Kivételesek. Az unokahúgom és unokaöcsém.
Kivételes gyermekek, ahogy mondtam.
De mindketten kihívást jelentenek.
Miles, az unokaöcsém korábban hazajött a bentlakásos iskolából.
Rendszerre és fegyelemre van szüksége, jobban, mint valaha.
Megtudhatom, miért küldték haza?
- A tavaszi félév még… - Tanítania kell,
hogy ne maradjon le.
Ebben a tekintetben hasznos lehet az osztálytermi tapasztalata.
Ugyanez vonatkozik Florára, az unokahúgomra.
Őt is tanítania kell.
A hirdetés szerint az állást vidéken kell betölteni.
Blyban,
a családom vidéki kúriájában.
A gyerekek megszokták Blyt…
ott töltötték a nyarakat és az ünnepeket a szüleikkel,
mielőtt elhunytak.
Az udvarház csodálatos hely.
Dolgoznak néhányan a birtokon.
Egy szakács, egy kertész. A városban laknak.
A kúriában lakik egy házvezetőnő, de a két gyerek…
kizárólag az ön felelőssége lenne.
Csak akkor hívhat fel, ha vészhelyzetről van szó.
Rendkívül elfoglalt vagyok.
Értem.
Tudja,
az iskolában az egyik különleges feladatom
a nagy figyelmet igénylő gyerekekhez kapcsolódott.
- Egyikük elvesztette a szüleit… - Mi a bökkenő?
Parancsol?
A bökkenő. Mennyi lehet?
Harmincéves?
Huszonvalahány?
Azon tűnődöm…
mi a bökkenő?
Fiatalabb, mint akik jellemzően jelentkeznek.
Miért akarja egy nő a maga korában
feladni az életét azért, hogy mások gyerekeiről gondoskodhasson?
Sőt, az életét Amerikában.
Teljes munkaidőben.
Őszintén szólva furcsállom.
Én is furcsállom.
Mármint az álláshirdetést.
Teljes állás egy gyönyörű vidéki kúriában, két kivételes gyerekkel.
De láttam a hirdetést hat hónapja.
Amikor megérkeztem Londonba.
És azóta minden hónapban láttam.
Kellemes munkakörnek tűnik.
Legalábbis az ön leírása alapján.
Azt hiszem, igaza van.
Mi a bökkenő?
Tényleg ez itt a kérdés.
Köszönöm!
Üdv, James!
Tudom, nem kaptam meg.
Nincs ezzel gond.
De ez volt életem legkínosabb interjúja.
Szóval szerintem erre igyunk egyet, Mr. Wingrave!
Vagy a teájában jobban szereti?
Szóval…
most már elmondhatja, igaz?
Tényleg nagyon kíváncsi vagyok.
Mire?
A bökkenőre.
- Nem. - Ne már!
Nos…
a képzelet, gondolom.
Senki sem akarja a munkát.
Ugyan már! Senki?
Találtunk egy időre valakit.
Tavaly nyáron.
Egy ígéretes, fiatal nőt.
A gyerekek kedvelték.
Aztán ő…
Nos, tulajdonképpen meghalt.
Az ő hibája volt, hogy őszinte legyek.
Az ő döntése, nyíltan kimondva.
De a birtokon halt meg.
Az emberek babonásak, főleg vidéken.
Szóval híre ment.
Kicsi gyerekek egy hatalmas házban, halott szülőkkel.
És már a nevelőnőjük is halott.
Mindegy, hogy a szülők külföldön haltak meg, a nevelőnő meg öngyilkos lett.
Szóval igen, a történet megelőzi az állás hírét,
legalábbis a munkaközvetítőknél, és már senki sem akarja.
Babona…
képzelődés.
És ön?
Önnel mi a bökkenő?
Én…
nem maradhattam otthon.
Tanított már 25 gyerekből álló osztályt?
Nem, attól tartok, még sohasem.
Nos… megkedveli őket az ember.
Megszereti őket.
Még a legrosszabbakat is.
Elkerülhetetlen.
És megpróbál segíteni…
de túl sokan vannak.
És én túl kevés vagyok.
Így hát…
A hirdetés két gyerekről írt.
Nem tudom a részleteket, de tudok bánni a gyerekekkel.
Talán hatással lehetnék.
Talán elérhetnék valamit.
Valódi változást.
Csak kettővel.
Aztán észrevettem, hogy az állás…
teljes munkaidős, bentlakásos.
Aztán összeállt. Elveszítettek valakit.
Ismerem a halált.
Tudom, milyen a veszteség.
Kicsit tovább maradok Angliában.
Igazából sokkal tovább.
Munkát kaptam.
Igen, próbaidőn leszek legalább nyár végéig.
De lehet, hogy utána is…
Tudom, hogy tovább maradok, mint mondtam, de munkát kaptam.
Nem.
Nem menekülök semmi elől.
Rosszul esik, hogy ezt mondod.
Tudod jól, hogy rosszul esik.
Mindegy.
Ha odaértem, el tudsz majd érni.
Felhívlak, ha megvan a szám.
Szeretlek, anya.
- Miss Clayton? - Igen.
- Owen. - Üdv!
- Örvendek. - Nagyon örülök.
- Adja csak ide! - Igen.
- Van pár táskám. - Semmi gond. Köszönöm.
Köszönöm.
Elnézést kérek! Vidéki utak.
Meddig aludtam?
Egy darabig.
Még az amerikai idő szerint él?
Nem.
Csak mostanában nem aludtam túl sokat.
A hostelekben nincs nagy nyugalom.
Ez sokkal csendesebb környék.
- Gyönyörű. - Tényleg?
Tessék?
Már nem tudom megítélni.
Blyban születtem.
A városban, nem a kúriában.
Kiszakadtam egy kis időre. Franciaországban éltem.
- Tényleg? - Séfnek tanultam.
Én meg azt hittem, hogy sofőr.
Nem, csak néha, ha Henry megkér.
Őszintén szólva csapnivaló sofőr vagyok.
De egész jó szakács.
Miért jött vissza?
- Franciaországból? - Családi okból.
Ezzel a munkával eleget keresek, míg itt vagyok, és közel lehetek.
Rosszabb helyen is ragadhatott volna, higgye el!
Sosem szerettem Blyt.
Az itt élők többsége itt született, és itt hal meg.
Ez a város egy nagy gravitációs kút.
Könnyű itt ragadni.
Istenem! Az ott…
Mint mondtam, szerethető környék.
Lesétálhatom a hátralévő utat?
Szól a dal: Szomorúfűz, jaj!
Szívfájdalmat, bút ígér
Szól a dal: Szomorúfűz, jaj!
Míg a kedvesem vissza nem tér
Milyen gyönyörű dal!
Miféle dal?
- Amit énekeltél. - Te vagy Miss Clayton!
Egész biztos.
Milyen szép vagy!
Mondtam Milesnak, hogy szép leszel. Egyszerűen nagyszerű!
Te vagy Flora. Remélem, nem ijesztettelek meg.
Egyáltalán nem. Vártunk téged.
Úgy örülök, hogy itt vagy!
Mrs. Grose is látni akar majd, meg Miles.
És Owen és Jamie.
Owennel már találkoztam.
- Mikor találkoztatok? - A kocsiban idefelé.
Az mi?
Ó, ez?
Egy csacska kis semmiség.
Egy pillanat!
- Milyen gyönyörű tó! - Inkább ne!
Ez csak egy büdös, régi pocsolya.
És piócák vannak benne.
Szörnyű kis lények, mint a vámpírcsigák, és a legutálatosabb bogarak.
Kinek kell ez a vén pocsolya?
Sokkal jobb dolgok vannak errefelé.
Egyszerűen nagyszerű, hogy megismerhetlek.
Miles!
Megjött!
És még szebb, mint ahogy elképzeltem.
Ő az!
Szia, Miles!
Nagyon örvendek, hölgyem!
Nahát, micsoda úriember!
Ön pedig biztos Mrs. Grose.
- Üdv! - Elnézést!
Teljesen máshol jártam.
Dani vagyok.
Nagyon örvendek! Hannah Grose.
Látom, épségben ideért.
Jó volt az út?
Tökéletes volt.
- Csodás! - Igen.
Owen egy derék fiatalember.
Jóravaló.
Rendben, menjünk be!
Miss Clayton biztos nagyon kíváncsi a házra.
Ó, igen!
Jól van, menjünk!
- Szóval… - Hívhatnak Daninek.
Badarság!
Szólítsátok Miss Claytonnak, ahogy megbeszéltük!
Bly első pillantásra nem töltötte el nyugtalansággal, se balsejtelemmel.
Pont olyan volt, ahogy Lord Wingrave leírta.
Egy csodálatos hely.
Tárt ajtókkal üdvözölte új otthonában.
Ez az előcsarnok.
Egyszerűen nagyszerű.
- Ez gyönyö… - Gyere!
Ez a konyha.
Egyszerűen nagyszerű.
Ő pedig Owen.
Ő a szakács,
és nagyszerű.
Egyszerűen!
Üdv mindenkinek!
Üdv újra!
Szia!
Szia, Flora!
Erre!
A festmények mind eredetiek,
vagyis kézzel festették mindet,
és egyszerűen nagyszerűek.
Ez itt a tanterem.
Ez…
elég unalmas.
Ezek a pompás lépcsőink, de nem szabad szaladni rajtuk.
Ha elesünk, megsérülhetünk, és a lépcsők nem kímélnek, cseppet sem.
Mrs. Grose szerint tönkreteszik az ember térdét, de nekem nincs panaszom.
- Csodaszép! - Igen.
Mennyország a gyerekeknek.
De vigyázz a lépcsőkkel! Tönkreteszik a térdet.
És itt laktak a szüleink.
Ide nem megyünk be többé.
Le van takarva.
Ez a szárny le van zárva.
És le van takarva, de a lepedők alatt
egyszerűen nagyszerű az egész.
Hagyjuk Miss Claytont felfrissülni!
Hát persze!
De utána megmutatjuk
- a szoborkertet. - Lesz ideje mindent megnézni.
Várjuk, ha berendezkedett.
És ha készen vagy, megmutatunk mindent, ami kimaradt.
Flora!
Jövök!
Elnézést! Bejöhetek?
Igen. Persze.
Mostantól inkább kopogj!
Hogyne.
El akartam mondani, mennyire örülünk, hogy itt vagy.
És odaadni ezt.
Nem sok, tudom.
Egy kis apróság, hogy érezd, mennyire vártuk.
Köszönöm!
Nagyon szép.
Végzek itt, aztán csatlakozom hozzátok, jó?
Hogyne.
Köszönöm.
Remélem, tűrhető.
Még nem vagyok jó teakészítésben.
Jó lett, drágám.
A vacsora tálalva.
- Tessék! - Köszönöm.
Owen készíti a legjobb vacsorát.
Egyszer csinált nekem egy sajtos makarónis szendvicset,
ami isteni volt.
Szóval mit keres egy fiatal amerikai Angliában?
És különösen Blyban.
Szerettem volna világot látni.
És eddig mi a véleményed róla?
- Blyról vagy a világról? - Én Ausztráliába akarok menni.
Vagy Floridába, mert majdnem ugyanaz, mint a nevem.
Így van.
- Gyönyörű ez a hely. - Igen.
Tudom, hogy folyton ezt mondom, de nincs jobb szó rá.
- Én tudnék párat. - Csitt legyen, Owen!
- Szeret bosszantani. - Szereti, ha bosszantják.
Nem csatlakozol hozzánk?
Ma nem, szívem. Haza kell mennem anyukámhoz.
Csalódott vagyok.
Mintha csak őt hallanám.
Jobban van?
Sokkal.
Napról napra jobban.
Rendben.
Jó éjt, bájos ifjú hölgy!
És jó éjt neked is, Flora!
- Istenem, ez az ember! - Jó étvágyat!
Az édesanyjával él?
Inkább érte él.
Ezért jött vissza Párizsból.
Beteg lett. Úgy tudom, súlyos.
- Sajnálom. - Igen.
Azt mondta, jobban van.
Igen, napról napra.
Ezt mondja, de egyre korábban megy el. Régen minden este velünk vacsorázott.
Talán olyan jól van, hogy tud enni,
és haza kell érnie, hogy főzzön neki.
Biztosan így van, szívem.
Mi az? Ön nem eszik?
De, igen.
- Majd később. - Oké.
Adok pár tippet.
Köszönöm.
Úgy akarok kinézni, mint egy manó.
Egy buborékmanó.
Szerintem jól haladsz.
Mi az?
Tényleg csacskaság, nem igaz?
Igen, te egy nagyon csacska kislány vagy.
Az honnan van?
- Micsoda? - A lepkés csat.
Milestól kaptam.
Nem kellett volna odaadnia.
Miért nem?
Mert nem a tiéd.
Akkor kié?
- Miss Jesselé. - Ő kicsoda?
A másik.
- Aki előtted volt. - Én…
Nagyon sajnálom.
Én…
Nagyon sajnálom.
Tévedtem. Igazából semmi baj.
Kiszállhatok?
Játszhatok a babáimmal?
Igen. Tizenöt perc, oké?
Mindenféle suliba jártam, amit csak el tudsz képzelni.
Tényleg?
Még bentlakásosba is, mint te.
Tudom, milyen nehéz.
Nem olyan vészes.
Hát…
most itthon vagy, nem igaz?
Bármiről szívesen beszélgetek veled.
Az iskoláról.
Bármiről, ami ott történt.
Hidd el, nem tudsz meglepni.
Nagyon kedves tőled.
Jó éjt, Dani!
Jó éjt!
Mrs. Grose szerint Miss Claytonnak kéne szólítanod.
Nem tetszett?
Tessék?
A pillangó.
Ó, én…
Florát…
kicsit felzaklatta.
Ő mindig zaklatott kicsit.
Még ha nem is mindig vallja be.
De nagyon örül neked.
És én is.
Köszönöm, hogy ilyen kedvesen fogadtok.
Lefekvés!
Végeztem is.
Tökéletes időzítés.
Ez én vagyok?
Dehogy is, te butus! Te vagy te.
Ez csak egy baba.
Touché.
És ők kicsodák?
Természetesen ők is babák.
Kisasszony, neked rengeteg babád van,
és meg fogjuk tanulni, hogyan szedd össze őket lefekvés előtt.
Tedd vissza!
Ő ott marad.
Mindenkit betakargattam.
Ideje aludni.
Csodálatos, hogy itt vagy.
Köszönöm, Flora.
De meg kell ígérned valamit.
Persze.
Meg kell ígérned,
hogy a szobádban maradsz.
Éjszaka nem jössz ki.
Reggelig maradj az ágyadban!
Ezt nem tudom megígérni.
De ez jó szabály rád és a bátyádra…
De muszáj!
Oké.
Legalábbis ma este.
Most tessék aludni!
Éjjel az au pair nem tudott pihenni.
Pont, ahogy Flora mondta.
A szobák megnőttek éjszaka,
mintha a ház vett volna egy mély levegőt, amint eltűnt a nap,
és bent akarta volna tartani reggelig.
Úgy tűnt, nem csak a ház lett tágasabb.
Kinézve nagyobbnak tűnt a terasz és az egész hely,
a pázsit és mögötte a kert,
és a park üres volt, ameddig csak ellátott.
Tátongott az ürességtől.
Hívogató üresség volt, ami várta, hogy felfedezzék.
Nekem ízlik.
Milyen szép nap van ma!
Sosem fogom megunni ezt a helyet, esküszöm.
Mi a baj?
Nagyon mérges vagyok rád.
Miss Clayton!
Nézd, mit találtam!
Este elhagytad a szobádat, pedig megígérted, hogy nem fogod.
- Miss Clayton! - Honnan tudod?
A szobádban kell maradnod!
Nézd!
- Miért? - Hogy ne lásson meg.
Kicsoda?
A hölgy.
Milyen hölgy?
- A hölgy a tóban. - Flora!
Flora, nézd!
Miss Clayton…
nézd!
Kilenc éve tanítónő vagyok, Miles.
Majdnem a születésed óta.
Ezalatt sok gyerek próbált rám ijeszteni sok mindennel,
és tudod, mire jöttem rá?
Sokkal bátrabb vagyok, mint hiszik.
Számomra is meglepő.
Nem akartalak megijeszteni, Miss Clayton. Tudtam, hogy nem rémülsz meg.
Tényleg?
Persze. Ezt rögtön tudtam rólad.
A suliban is ezt szoktad csinálni?
Csínyeket?
Hecceket?
Sosem láttam értelmét a csínyeknek.
A nagybátyád említette az iskolai zűröket.
Beszéltél a nagybátyámmal?
Persze, ő vett fel engem.
Kérdezett rólunk?
Végig csak rólatok beszélt.
Hiányoztok neki.
Nagyon is.
Nem hiányzunk.
Dehogynem!
Hívjuk fel, és kérdezzük meg?
Az au pair szíve belesajdult a fiú fájdalmába.
De akárcsak az időjárás Blyban, a fiú hangulata is gyorsan változott.
Ahogy a nap, a felhők és az eső feltűnnek minden előjel nélkül,
úgy változott a gyerekek hangulata is.
Mintha az idő és a természet…
néhány titkos törvénye csak rájuk vonatkozna.
Hát itt van!
Meglógtak előlem.
Majd én! Üljön le!
Pihenjen! Ha egyáltalán lehetséges.
Halló?
Mi az ebéd?
- Kolbász és krumplipüré. - Halló!
Halló?
Flora, ne!
- Ki volt az? - Nem tudom. Letette.
- Megint? - Még egy?
Van egy telefonbetyárunk.
- Biztos téves hívás. - Köszönöm.
Szívesen.
Miss Clayton!
Köszönöm.
A kertész be sem mutatkozott az új au pairnek.
Szinte tudomást sem vett róla.
Úgy bánt vele, mintha mindig is ott lett volna.
A többiek azt hitték, hogy már találkoztak,
és igazából az au pair is így érezte, amikor először meglátta a fiatal nőt.
Kinek az ötlete volt megetetni a két kis szörnyecskét?
Nem vagyunk szörnyecskék!
Nagyon jó gyerekek vagyunk.
Valóban?
Nem vagyok benne biztos.
Owen, mit gondolsz?
Nehéz megmondani.
Meg kell öntöznöm őket, hogy kiderüljön.
Így?
Tessék!
- Tessék, drágám! - Csodás vagy! Köszönöm.
Jött ma valaki…
dolgozni a birtokra?
Egy szerelő vagy ilyesmi?
Nem, nem hiszem.
Mert befelé jövet láttam egy fickót a mellvéden.
A mellvéden?
Igen.
- Nem valószínű. - Én nem jártam ott.
Miért is tetted volna? Biztos, hogy látott ott valakit?
Teljesen. Integettem, de nem viszonozta.
Néha betévednek idegenek.
Meg akarják nézni a kertet.
Szemtelenek, de ha egészen a mellvédig…
Csak a házon keresztül juthatnak fel.
A régi szárnyon keresztül.
És hova nem megyünk?
A régi szárnyba.
Csak képzelte, drágám.
Nem is eszik?
Nem, már ettem. Csak a társaság miatt ülök itt.
Ezt meg kell kóstolnod!
Flora, ne!
Talált valakit?
Nem.
Nem találtam.
De én…
Elnézést! Megzavartam?
Nem, egyáltalán nem.
Mit talált?
Flora volt az.
- Ó, Flora… - Láttam már ilyet.
Nem hibáztathatja őket.
Azok után, amin keresztülmentek.
Mr. Wingrave bizonyára mesélt a szüleikről.
Csak hogy elhunytak.
Már két éve.
Miles csak nyolcéves volt. Flora hat.
Épp elég szerencsétlenség két gyereknek, de belegondolni…
hogy mi jött utána.
Az elődje.
- Miss Jessel? - Igen.
Rebecca.
Istenem!
Rebecca.
Szegény Rebecca!
Ő egy…
okos, fiatal teremtés volt.
Nagyra törő, intelligens.
Csupa szív.
De…
volt egy férfi.
Az egyetlen dolog, ami így tönkre tud tenni egy nőt.
A lehengerlő stílus velejéig romlott alakot takart.
Mindegy, nem érdemel sok szót.
Elhagyta a várost.
Megkopasztotta Henryt, és összetörte szegény lány szívét.
Sokat lopott. Enyveskezű tolvaj.
Szörnyű volt látni, hogy Rebecca belebetegszik.
Teljesen összetört.
Kiüresedett.
Már rég nem volt velünk, mikor begázolt a tóba.
Flora találta meg.
Jamie pedig Florát.
Hallani is szörnyű volt…
Rebecca teste a vízben.
Arccal lefelé.
És a kicsi Flora csak…
kővé dermedve…
nézi.
Én…
Az idegeimre ment, ha régebben a gyerekek…
futkároztak a házban, és üvöltve randalíroztak.
De a Miss Jessel halála utáni hetek…
Sosem volt olyan szörnyű a csend.
És most…
Amikor hallom…
hogy sírnak, vagy…
visítanak, vagy kiabálnak…
Istenem! Ez a legszebb hang a világon.
- Nagyon sajnálom. - Ne!
- Semmi baj. - Istenem, nézzenek oda!
Ez egy talizmán.
Flora egy ártatlan játéka, hogy megóvjon minket.
Minket.
Istenem, ezek a gyerekek!
Mindkettő a maga módján próbálkozik.
Vissza kéne mennem.
Owen és Jamie hamarosan hazamennek.
De szívesen vigyázok a gyerekekre, ha maradna egy kicsit.
Miért gyújtotta meg a gyertyákat?
A halottaknak.
Ahogy öregszem, egyre többen vannak.
- Sajnálom. - Ugyan, ne tegye!
Mindig nagyon boldog voltam, és az is maradok.
Jó estét, Miss Clayton!
Ideje lefeküdni.
Valóban?
Nem hinném.
Elég a játékból, Miles!
Szereted a játékokat, Dani?
Lefekvéskor nem.
Pedig ilyenkor a legjobb játszani.
Ne viselkedj ilyen furán, Miles!
Néha annyira fura.
És te…
drágaság.
Képzelőerő.
Imádom…
a képzelőerődet.
Ebben a házban mind szerencsések vagyunk…
hogy megóvsz minket a képzelőerőddel.
Csak ígérd meg…
hogy miközben mindenkit megóvsz…
elsősorban magadra vigyázol.
És nem mész fel a mellvédre.
Oké.
Tényleg az vagy, tudod?
Mi vagyok?
Egyszerűen nagyszerű.
Jó éjt, kicsi lány!
Bocsánat!
Fontos, hogy mindig összeszedd őket, mielőtt véletlenül…
Hova tegyem ma este?
A házba vagy a komód alá?
Miss Clayton?
Mindjárt betakargatlak.
Van egy ventilátor Flora szekrényében.
Sajnos nem tudok nélküle aludni.
Így van.
A szekrényemben.
Kivennéd nekem? Szörnyen sajnálom!
Persze.
Nos…
tessék!
Ma este alhat veled.
Oké, nézzük csak!
Nem látom.
Biztos a ruhák alatt van.
Oké.
Srácok!
Elég a játékból.
Nyissátok ki!
Nyissátok ki az ajtót!
Kinyitni!
Próbálom!
Miles!
Próbálom!
Flora!
Beragadt. Tényleg próbáljuk!
Oké, ez nem vicces.
Nyissátok ki!
Meg kell keresni a kulcsot. Tényleg beragadt.
- Nagyon sajnáljuk! - A kulcs a zárban van.
Fordítsátok el!
Nincs ott! Nem találjuk!
Komolyan mondom.
Nyissátok ki az ajtót!
Miles!
Flora?
Nyissátok ki az ajtót!
Nyissátok ki!
Ne!
Nyissátok ki!
Srácok!
Engedjetek ki!
Sajnálom!
Szörnyen sajnáljuk.
Lefekvés!
Baleset volt.
Lefekvés!
Most!
Sajnálom.
Kérlek, ne légy mérges!
Reggel megbeszéljük.
Kint voltatok?
A feliratot fordította: Kiss Orsolya