ANAMIKA SEMESTERANLÄGGNING
Sjung, flicka.
- Jag kan inte, mamma. - Hon har förlorat sin spontanitet.
Vad synd, du har en sådan fin röst som kan utvecklas när du är äldre.
- Kan man dyka på det här stället? - Hur gammal måste man vara?
Jag vet inte, Trent. Du är nog lite för ung.
Du sa att det var fem minuter kvar. Det har gått längre tid.
- Är det långt kvar? - Ta vara på den här stunden.
Se så vackert här är.
Prisca...
- Jobb? - Ja.
Lev som du lär.
- Wow! - Det här är bättre än Cancún.
Mr och mrs Capa, välkomna till vår version av paradiset.
- Wow! - Hallå där!
Madrid kommer att ta hand om er.
Utifrån era förvalda preferenser har jag gjort en välkomstdrink till er.
- Wow! - Tackar.
Vad stora ni är! Det finns en dricksfontän för er.
- Får vi gå? - Kom!
Tänk att jag hittade det här på nätet!
YOGA, HULAKLASS EFTERMIDDAGSSNORKLING
Min favorit är öppen dygnet runt - godisbuffén.
Skynda dig, Trent!
Blanda vanilj och jordgubb.
- Säg "hej", Trent. - Hej.
Jag heter Idlib. Min farbror är chef här.
Han heter Trent och jag heter Maddox.
Jag kan lägga tusenbitarspussel, vilket är en bedrift.
Sen limmar vi fast bitarna och hänger pusslet på väggen.
Jag samlar trumpetsnäckor. Jag har 42 stycken.
Vad grymt!
- Jag kan behöva lite hjälp. - Jordgubb och vanilj?
NJUT AV VISTELSEN HÄR
- Hej. - Tackar.
Okej, jag tar den.
Tack så mycket. Du är bra på att hjälpa till.
Sluta!
Det sker 250 000 olyckor om året i USA som kan kopplas till möbler.
25 procent är soffbordsskador.
Nu räcker det!
Okej.
Warren & Warren är delägare i den här anläggningen. De har sina konvent här.
Vi älskar det här läkemedelsbolaget.
Vi överväger att sänka premierna för alla som använder Warren & Warrens medicin.
Aj då...
"Inga barn får vara på stranden."
Vänta lite...
"Barnfria veckan"? Prisca, du borde ha ha kollat det!
- Får jag se? - Det är mammas fel. Det står så...
- Jag vill se! - Mamma glömde kolla det.
Det är tråkiga nyheter för er.
Men nu är det jag som har makten och ni måste lyda mig.
Ni måste förstå hur det ligger till. Livet är orättvist ibland.
Ibland blir det inte som man vill.
- Vad heter du och vad jobbar du med? - Anette. Vad heter du?
- Trent, och det här är Idlib. - Trevligt att träffas.
Hej då.
Hej, vi heter Trent och Idlib. Vad heter ni och vad jobbar ni med?
Sophia Watson. Jag är kock.
- Greg Mitchell. Jag är polis. - Coolt.
- Malin Mitchell. Jag är dansare. - Vad coolt!
Hej då.
- Sanningsleken. Du börjar. - Jag kan inte göra armhävningar. Din tur.
Jag har inga vänner.
- Jag är din vän. - Du åker härifrån.
Vi kanske kan prata på facetime. Då kan vi vara vänner.
Du kan komma hem till mig och hitta på berättelser.
Sen kan vi gå på samma college och sen bli grannar med huslån.
Coolt.
- Det känns konstigt. - Jag vet.
Jag kan inte tänka på nåt annat och kan knappt äta.
Hur tror du det känns för mig?
Vi var överens om att ha en sista semester med barnen innan vi berättar det.
- Men varför kan vi inte överväga det? - Det förändrar ingenting.
Enligt läkaren så har den inte med saken att göra. Jag har nog haft den i flera år.
Vi var på väg att separera. Det var tillräckligt komplicerat.
Nu ska vi inte skylla på irrelevanta medicinska tillstånd.
Nu tar vi oss igenom det här, Guy. Du måste periodisera.
- Det handlar bara om tre dagar. - Har du hittat nånstans att bo?
Kom igen...
Du tänker alltid på framtiden! Jag känner mig inte sedd!
Du tänker alltid på det förflutna! Du jobbar på ett jävla museum!
De har nog slutat gräla nu.
Ska du inte leka nu?
TILL TRENT FRÅN IDLIB
GLASSÄTARTÄVLING I MORGON
God morgon. Vad önskas till frukost?
Jag tar en kalciumbomb eftersom jag har kalciumbrist.
- Juicen är väl kalciumrik på riktigt? - Den är gjord på kalciumrika grönsaker.
Sträck på dig, Kara.
Annars blir du kutryggig när du blir stor och det är inte snyggt.
Inga killar vill ha dig då.
Ge mig en kalciumbomb. Kan du rekommendera någon av de här?
Den här.
Jag rekommenderar granola-parfait.
Ett bra val.
Har familjen Capa några planer för dagen?
Ett av våra barn vill köra vattenskoter -
- och det andra vill göra vad som helst utom det.
Det finns en privat strand på naturreservatsidan av ön.
Omöjlig att hitta, omgiven av klippor med ovanliga mineraler.
Det är en upplevelse utöver det vanliga. En naturlig anomali.
Jag rekommenderar den endast till utvalda gälster, men jag gillar er.
Jag kan ordna någon som kör er dit.
- Javisst. - Det skulle nog bli ett fint minne.
Det får bli vår lilla hemlighet. Jag tar hand om allting.
- Tack så mycket. - Tack.
Trent ska nog ha grönkålsjuice.
Idlib, jag har ju sagt att du inte får vara här.
Du vet att du inte får vara här. Vi har vissa regler...
- Jag är läkare. - Min fru har epilepsi.
Jag är sjuksköterska. Jag heter Jarin.
Hon har ett grand mal-anfall. Ta bort allt hon kan skada sig på.
Patricia? Älskling?
Jack, hon får ligga här. Lägg nåt under huvudet på henne.
Tack för hjälpen. Namnet är Jarin.
Mitt nästa nummer blir att vrida huvudet 360 grader.
- Ledsen att jag förstörde er frukost. - Du vill alltid vara i centrum.
Kära nån... Vill du ha nåt att dricka?
Idlib?
- Vi fick inte berätta om stranden. - Inte vi heller.
Sitt, Gustav. Duktig vovve.
Checklista: böcker, solskydd?
Har alla lämnat passen i kassaskåpet? Vi vill inte att ni tappar bort dem.
Vad heter ni och vad jobbar ni med?
NATURRESERVAT FÖRBJUDET OMRÅDE
ÖVERTRÄDELSE BEIVRAS
Okej, mina vänner.
Ring oss när ni vill bli hämtade.
Annars hämtar jag er klockan fem. Följ stigen ner till stranden.
- Är det också mat? - Ja.
Det är mycket mat.
Barn äter mycket. Du har tre barn med dig.
Visst, men det är nog för mycket. Men tack ändå.
Kan du hjälpa oss bära? Vi har en gamling och ett barn här.
Jag måste tyvärr tillbaka, men det är inte långt.
Snart ser ni en smal ravin. Gå genom den och sen är ni på stranden.
- Tror du att det finns ormar här? - Klart det finns.
Coolt! Jag vill se en.
Vad läcker!
Hur går det?
Vad hände nu?
- Gå försiktigt. - Det är så spännande!
- Försten till vattnet! - Jag vinner!
Jag får gåshud!
Nu ska Gustav få se havet.
Vi går nån annanstans. Det är finare närmare vattnet.
- Ja, men... - Det blir jättefint.
Har du sett nåt liknande?
Vad bra att du visade oss det här stället.
Ligg!
Duktig vovve.
Ser ni det vackra korallrevet, barn?
- Vad ska du göra? - Fortsätta läsa, antar jag.
- Guy? - Ja.
Vilken bok läser jag?
Jag vet inte.
- Hur så? - Jag bara undrade.
Prisca, jag vill säga en sak.
Nej, strunt i det. Jag säger sen.
Herregud! Det är Mid-Sized Sedan!
- Vad pratar du om? - Han är rappare!
"More Dough for the Cookin"?
- Mid-Sized Sedan? - Jag måste heja på honom!
- Nej, lämna honom i fred. - Pappa, jag måste prata med honom!
Nej, han är på semester. Heter han Sedan i efternamn?
En stor våg!
Hjälp mig med den här.
Vi borde ha inflyttningsfest. Har vi inte ett fint hus?
Bu!
Kom hit!
- Du kan inte ta mig! - Kara, nu tar jag dig!
- Du kan inte ta mig! - Jo, nu tar jag dig, Kara.
Frys!
- Älskling, nu är jag hemma! - Jag vill inte ha det så här.
Jag vill bo i andelslägenhet. Nu kör jag en sväng och lugnar ner mig.
Jag är jättehungrig.
- Jag med. Min mage kurrar. - Min med.
Kolla!
Vem har lämnat det här?
Mamma, det här är från hotellet!
- De är rostiga. - Låt dem vara!
Akta så du inte skär dig. Gå därifrån.
- Vad var det? - De hittade saker från hotellet i sanden.
...18...19...20.
- Ingen fisk. - Nu kommer jag.
Mamma!
- Vad är det? - Det är nån där borta!
Ta benen!
- Säg din ramsa. - Röd och orange.
Gå härifrån, barn. Låt doktorn försöka hjälpa kvinnan.
- Brun. - Lila.
- Blå. Blå blir bra. Och sen? - Grön.
- Gul. - Ja!
- Vi ringer väl polisen? - Jag hämtar mobilen.
Fan också...
- Vad har hon råkat ut för, mamma? - Jag vet inte.
- Jag är fortfarande hungrig. - Jag med.
- Kom hon med dig? - Jag väntade på henne.
Hon simmade ut ensam.
Jag vet fan inte vad som hände. Det är allt jag har att säga.
- Slog du honom? - Va? Nej, naturligtvis inte.
Varför har du näsblod?
Jag har inget mer att säga, sa jag.
Det känns konstigt i bröstet.
Jag föreslog att vi skulle segla, Agnes, men du satte dig på tvären.
Och nu är vi indragna i nån ö-konflikt. Jag menar bara...
Badbyxorna skaver. Jag måste ta av dem.
Du kan väl bara lossa på...
Vi är från Philadelphia. Min fru och mina barn är här på semester.
De är där borta.
De flesta som dör på semestern -
- dör av uttorkning, överansträngning eller för mycket mat eller alkohol -
- eller en blandning av allt. Så är det i 99,4 % av fallen.
- Hur vet du det? - Försäkringsstatistiker.
Jag beräknar försäkringspremier utifrån folks riskprofil.
Jag har inte gjort nåt, mannen.
Hon var tänd på mig.
Nån kommer att reda ut vad som hände. Vi får bara vänta tills de kommer.
Ingen täckning alls.
Vår dag på stranden är över. Vi får hålla ett öga på honom och liket.
Jösses, vad fint!
- Blev ni körda hit nu? - Ja, vi försov oss förut.
Vi måste haffa dem innan de åker igen. Vi måste lämna stranden.
Varför då? De har redan åkt. Vad har hänt här?
- Det vet vi inte riktigt. - Han här är inblandad på nåt sätt.
I så fall hade jag väl inte stått här, bror?
- Han har näsblod. Hon försvarade sig. - Jag ogillar den här dynamiken.
Jag har haft näsblod i timmar.
Charles, det är nåt med din mamma. Hon frågar efter dig.
Vi är alla ansvariga för den där kvinnan nu.
Jag har inget emot honom här, jag gör bara det rätta.
Här finns ingen täckning.
Vänta här, så försöker jag ringa uppe vid avlämningsplatsen.
Det måste finnas täckning, hur skulle folk annars ringa när de vill åka hem?
Herregud...
Du kom stapplande och höll dig för huvudet som om du hade ont.
- Du svimmade. - Jag kände tryck i huvudet.
Det är ingen fara, Charles. Det var nog chocken.
- Ta hand om Gustav. - Självklart är du chockad.
Jag ser till att vi åker tillbaka när jag har rett ut det här.
- Mår du bra? - Ja.
Jag vet att du har varit pressad. Stressa inte upp dig över det här.
Hjälp dem att ta sig igenom det här.
Vad har du hört?
- Hjälp dem ta sig igenom det här. - Ursäkta mig...
Du pratade med min man och jag vet att ni har fullt upp med den där kvinnan.
- Men min son har reagerat på något. - Är det allvarligt?
- Vad för slags läkare är du? - Jag är hjärtkirurg och chefsläkare.
Du känner inte mig. Jag sköter utställningar på museer.
Du får inte tro att jag är hysterisk -
- när jag säger att något fel med min son.
Han verkar okej. Han leker med min dotter.
- Du ser också annorlunda ut. - Hur då?
Jag vet inte riktigt.
- Ta min hand. - Okej.
Pil, japansk lönn...vintergrön.
Säg till om du blir rädd.
- Vad tittar du på? - Där.
- Var då? - Högt upp på branten där.
- Vad såg du? - Något som blänkte.
Nu kommer mamma.
Charles, hon slutade andas! Hon slutade andas!
Jag gjorde ingenting.
När ni hade gått slutade hon plötsligt att andas.
- Vänligen flytta på er! - Vi går härifrån med barnen.
Vad händer?
Chocken blev för mycket för henne.
Hennes hjärta klarade inte att se en mördad kvinna.
- Vad heter ni och vad jobbar ni med? - Jarin. Jag är sjuksköterska.
Patricia. Jag är psykolog.
Han minns alla namn och fakta.
Allt ordnar sig. Vad heter du?
Trent. Det här är min syster Maddox.
- Hur gamla är ni? - Låt mig gissa. Jag är bra på det.
- Trent, du är nog elva. - Jag är sex år.
Nej, ärligt talat. Är du tio eller elva år?
Han är faktiskt sex.
Närmare bestämt sex och ett kvarts år. Hon är elva.
De är otrygga med allt som händer här.
De driver med oss. Låt det vara.
Vad heter din bästa vän?
- Maddox. - Vad rart.
Har ni sett mina barn?
- Driver alla med oss? - Är inte det här dina barn?
Jag är ju här, mamma.
Mamma?
Varför ser du så konstigt på mig?
Prisca, vi ska nog åka härifrån. Barnen behöver komma till hotellet.
Guy...
- Maddox? - Ja, det är jag, pappa.
Vad är det som händer?
Ser du?
- Vad fan...? Hur hamnade vi här? - Ta det lugnt.
Intensivt kranialt tryck som om man vore djupt under vatten.
Kan du resa dig upp? Ta det försiktigt.
- Charles? - Jag är okej.
Vi går nu och tar barnen med oss.
Folk som går den här vägen svimmar. Tre personer har svimmat nu.
- Det är trams. - Nej, jag såg hur Jarin svimmade.
Jag vet bara att vi måste ta barnen till sjukhus - nu!
Vi pratar inte mer om det. Barnen är rädda. Jag stannar här med dem.
Ni andra får leta efter en annan väg bort från stranden.
Gå två och två i fall någon svimmar.
Chrystal går med mig.
- Håll dig nära mig. - Jag mår lite konstigt.
- Barn, mamma och pappa måste prata lite. - Nej, vi är rädda.
Snälla, stanna här. Okej?
Låt dem inte se om jag gråter.
- Dina händer skakar. - Ja.
Mår du bra?
Vi är på en strand med två döda människor. Det är statistiskt osannolikt.
Alla tre barnen reagerar på något. Inga vuxna.
Se på läkarens dotter.
De reagerar på något de har ätit eller så har de smittats av något.
Vi är på en avlägsen ö, men det finns en läkare bland oss.
Vi ber doktorn undersöka dem.
Ingen täckning.
Kan doktorn undersöka våra barn innan vi gör något annat?
Han har en kniv!
Det är hål i min kind!
- Släpp kniven, doktorn. - Akta dig, Jarin!
Jag trodde att han skulle skada mig. Jag beklagar.
- Förlåt. - Vad är det med honom?
- Får jag se på såret? - Du överföll mig!
- Vad heter du? - Mid-Sized Sedan.
Jag känner ingen smärta längre.
Låt mig se på såret.
- Det är nåt som inte stämmer. - Jag måste till sjukhus!
Varför tittar ni så konstigt på mig?
Svårt att förklara.
Det här är inte klokt. Var är såret?
Är det ett partytrick?
Jag försökte dra, men jag är vettskrämd.
Jag vill bara tillbaka till hotellet. Det var meningen att jag skulle chilla.
Vi började prata för att hon var sjuk, och det är jag med.
Hon hade precis fått en MS-diagnos. Vi pratade om det. Jag gjorde ingenting.
Hon simmade som Michael Phelps.
- Hon simmade ryggsim långt ut. - Vad sa du?
Kanske var det fjärilsim. Jag kollar inte på OS.
- Kom ni hit för att ni var sjuka? - Det var en cool slump.
Det här kan handla om gruppsykos.
Vi är alla emotionellt sköra och tror inte att vi kan lämna stranden.
Mamma?
Finns det mer mat? Jag är hungrig.
Hon har definitivt åldrats.
Hon ser ut att vara drygt tolv, men fyllde sex för två veckor sen.
Va? Har vi åldrats?
- Är jag sjuk? - Jag vet inte vad som har hänt med er.
Jag har en extra baddräkt med mig. Du ska kanske ta på den.
Det kan vara ett virus från myggorna som lever på den här sidan ön.
- Något har triggat hormonsystemet... - Hunden är död!
Herregud!
Den levde ju alldeles nyss. Vad händer?
Vem kan simma cirka hundra bassänglängder motströms -
- och sen simma en okänd sträcka till en annan strand?
Det krävs för att ta sig ut och simma runt den här viken.
Det är för långt och för farligt.
Jag heter Brendon och har gått på privatskola.
Mamma är advokat, pappa är tandläkare.
- Jag vill bara att nån ska veta det. - Okej.
Jag har en ovanlig blodsjukdom.
Jag kom till ön för att se havet -
- och bli påmind om att jag ingår i något större.
Det är en vacker tanke, Brendon.
Allt känns annorlunda plötsligt. Mina föräldrar kan nog inte förstå det.
Det är fler färger i mina tankar nu.
Igår hade jag några få men starka färger.
Nu har jag fler, fast de är mer dämpade.
Okej, samlas här, allihop!
Kom, allihop.
- Alla måste få säga sin mening. - Har vi tid med det här?
Besluten blir bättre om vi är trygga. Vi har ont om tid. Ni två får börja.
Varför är ni här?
- Vi har haft det jobbigt... - Chrystal.
Det är hård press på honom som läkare. Han behövde vila upp sig.
- Det är inget ovanligt. - Oroa dig inte, jag säger inget mer.
Tack för det.
Hur är det med er?
- Prisca? - Ingen fara.
Vi måste fatta ett beslut. Barnen reagerar på något.
Det är troligtvis ett virus.
Jag måste vila mig lite. Jag har börjat känna mig konstig.
- Hur mår du, mamma? - Vad står på?
- Mår du inte bra, mamma? - Det är nog inte...
Hon har en tumör, men de säger att den är godartad.
Mamma?
- Var sitter den? - Mamma?
Får jag...? Den är stor som en golfboll.
- Nej, den ska bara vara tre centimeter. - Får jag se?
- Mamma? - Hon svimmar.
- Mamma! - Vakna! Nej, inte så här!
Jag känner den.
Hon har haft den ett tag. Den är stor som softball.
- Den har vuxit. - Vad händer med mamma?
- Pappa, vad händer med mamma? - Trent, gå och lek på stranden nu!
Mamma behöver bara vila lite.
- Den första vuxna som har drabbats. - Kan vi skära bort den?
- Ja, men det är Guy som bestämmer. - Nej, nej...
Jag vill inte fatta det beslutet.
Jag vet varken ut eller in.
- Finns det alkohol? - Ja, flaskor från minibaren.
- Jag kan inte hållas ansvarig. Uppfattat? - Ja.
Har nån nål och tråd? Jag måste sy ihop henne sen.
Här. Är det här verkligen rätt beslut?
Jag kan inte tänka. Tumören tar död på henne.
Jack Nicholson gjorde en film med Marlon Brando.
- Vad pratar han om? - Vad hette den filmen?
- Mår du bra? - Ja!
- Låt mig få göra mitt jobb. - Är allt som det ska?
Lägg ett nytt snitt. Vi håller isär huden med fingrarna.
- Guy, jag kan hjälpa till. - Nej, jag gör det.
Vad hette filmen -
- med Jack Nicholson och Marlon Brando? Båda var med!
Försök igen. Lägg ett snitt på tvären 10-15 cm långt. Det klarar du.
Håll isär snitttet med fingrarna.
Lite mer.
- Det drar ihop sig. - Fortsätt dra isär.
Nu lyfter jag ut tumören.
Jisses, den är stor som melon!
Vänta!
Den är sammanväxt med något - muskelvävnad.
Håll isär snittet lite mer, tack.
- Förlåt mig, Pris. - Jag skär under tumören.
Den är frilagd.
Mamma!
Prisca?
Mamma?
Ingen fara. Jag svimmade bara.
Vi tog ut tumören. Den höll på att bli din död.
Din make fattade ett snabbt beslut.
Guy, jag mår bättre.
Fan!
Kom och titta på det här!
Skynda er!
Helvete...
Kom, allihop!
Är ni med på att jag är oskyldig till det?
- Vad har hänt? - Kroppen har förmultnat.
- Hur snabbt kan det gå? - Mamma kan sånt här.
Jag är ingen rättspatolog men jag har medverkat vid utgrävningar.
Förmultningen varierar med jordmån och temperatur.
På en oskyddad kropp försvinner all muskelvävnad på sju år.
- Och det här hände på tre timmar. - Jag vet.
Det tar normalt ytterligare 30 år för ben att brytas ner.
Helvete... På den här stranden blir allt till stoft på 20 timmar.
- Så vad är det vi säger? - Det är något med tiden här.
Tiden?
Du har rynkor.
Jag är rädd.
I osäkra situationer är det bäst att fokusera på något här och nu.
Som andningen.
Vad händer med oss?
- Är vi också sjuka? - Jag tror inte det. Vi växer bara.
Med tanke på hur barnen har åldrats under tiden på stranden -
- så motsvarar en halvtimme ungefär ett år av våra liv.
Det gäller för alla, även om det inte alltid syns.
Nu önskar de att de var svarta.
Barnen äter så mycket eftersom deras massa ökar så snabbt.
Vi vuxna behåller vår massa, men våra celler åldras.
Jag känner mig inte som förut. Mitt psyke förändras också.
Jag har många tankar samtidigt.
Det är konstigt.
Det som händer skrämmer mig inte.
Borde inte hår och naglar växa onormalt fort?
Det kan bero på att hår- och nagelceller är döda och därför reagerar annorlunda.
Här på stranden motsvarar en timme två år.
Vi åldras närmare 50 år på en dag här. Det är nästan ett helt liv.
Det kan ha med klipporna att göra.
Om det är våra celler som påverkas, att processerna snabbas på -
- klarar inte kroppen att ta sig härifrån. Det är som att simma till ytan för fort.
Kroppen hinner inte acklimatisera sig.
Därför svimmar vi när vi lämnar stranden.
Vi kan försöka att gå långsamt genom ravinen.
Ta ett steg i taget och sen stå still.
Vi kan göra det under åtta till tio timmar så att kropparna acklimatiseras.
Men vem vill offra 20 år av sitt liv på att försöka?
- Det här är struntprat! - Alla har rätt att säga sin mening.
Var är barnen?
- Trent? - Kara!
- Svara! Ni måste komma hit! - Där är de.
PASTASALLAD
- Vill du ha? - Nej, jag är inte hungrig.
Hallå! Mamma och pappa!
Kara?
- Vad har ni gjort? - Vi lekte bara.
- Jag har bara blivit lite tjock. - Mamma, är du bättre nu?
Maddox?
- Maddox? - Det är lugnt, Trent.
Låt mamma och pappa reda ut det här.
- Guy... - Det är väl okej, mamma?
Jack Nicholson och Marlon Brando var med i samma film.
Som sjuksköterska skulle jag gissa att hon var i femte månaden.
- Va?! - Håll dig lugn, Trent.
Hennes graviditet varar bara i 20 minuter.
Du ser ut att vilja stjäla min plånbok. Tigger du stryk?
Lugna dig. Vad snackar du om?
Nu fokuserar vi på det viktiga.
- Vet ni något om film? - Pappa, du ska nog sätta dig ner.
- Hon måste få hjälp. Det går inte här. - Magen har växt.
Det är Kara du heter, va? Lägg dig på en filt.
Här finns många som kan hjälpa dig. Vi är alla en stor familj.
Våra celler åldras snabbt. Vi tror att det har något med klipporna här att göra.
Allt med kroppen händer väldigt fort. Det ni gjorde är så man gör bebisar.
Jag vet, men behöver man inte göra det typ tio gånger? Eller har jag fattat fel?
Det kan räcka med en gång. Vi fick aldrig chansen att prata om det.
- Ska Trent och jag ha barn? - Det är nog bara minuter kvar.
- Är det bebisen, mamma? - Charles!
- Jag måste fundera på vad vi ska göra. - Nej, du måste hjälpa henne!
- Mamma, jag är rädd! - Jag är här hos dig.
- Håll hennes hand. - Jag tänker gifta mig med henne.
Vi ska aldrig gräla och vi ska aldrig skilja oss!
Hon kommer att känna intensiv smärta.
En smärta hon aldrig upplevt förut, men det går över. Det går över.
Chrystal...
Chrystal!
Du svimmade. Du kan inte gå den vägen.
Kom nu.
Res dig upp.
Ingen fara. Kom nu.
Gråten hjälper barnet att andas. Minns du att vi slog upp det, mamma?
Vi la honom på handduken, sen såg han sig omkring och slöt ögonen.
- Han låg på handduken i en minut. - Han dog av brist på närhet.
Tiden går för fort för en bebis.
Nej, du ljuger! Ni ljuger, allihop! Ni ljuger!
- Tyst med dig, Trent! - Ni bara ljuger!
Vi borde kanske prata om det här.
Charles, ta oss härifrån!
Ta oss härifrån nu! Du skulle skydda oss, men det gjorde du inte!
Kara lider!
Jag ska fatta beslut när jag har samlat tankarna.
Jag har sett dig i våra kvarter. Vem är du?
Mitt namn är Jarin!
Jag vet inte var ni bor.
Var inte nedlåtande mot mig!
Sminka dig.
Jag beklagar att barnet dog.
När jag var i din ålder var jag kär i en man.
Han hette Giuseppe.
Han var inte så snygg, så jag lämnade honom.
Vi såg fåniga ut ihop.
Han hade inget att erbjuda.
Men nu tänker jag på honom jämt.
Låt mig vara.
Nej, Charles!
Sluta!
- Han är död. - Herregud...
Jag ska bara ta den...
Det är ingen fara. Allt ordnar sig.
Jag tar mig till en annan strand och söker hjälp.
- Hon behöver sin medicin. - Tur att hon inte har fått något anfall.
Det är nog strandens påverkan på min kropp.
Guy, jag har tävlingssimmat. Jag klarar det.
Håll ögonen på honom.
Jag kanske kan klättra upp för klippan.
Man kanske inte svimmar om man rör sig uppåt.
Du klarar inte det, men jag gör det.
- Ja, han är stark. - Nej, jag låter inte min son göra det.
- Prisca har rätt. Det är för farligt. - Det är enda chansen.
Mamma...
Jag känner mig överbelastad.
Jag kan hantera det, men ingen får veta något.
De försöker hindra mig från att arbeta.
Vad ska jag göra? Mamma, säg vad jag ska göra.
Prisca, det är något fel här.
Charles familj visste att han var psykiskt sjuk.
Någon i varje grupp är sjuk.
- Hur hittade du det här stället? - Jag vet inte. Jag råkade bara se det.
Det kom reklam med receptet från apoteket. Jag sökte på nätet och sen fick jag mejl.
De känner till våra sjukdomar. Vi är utvalda.
De har våra pass. De kan få oss att försvinna.
De ordnade med hela resan hit.
De kan få det att se ut som om vi aldrig har varit här.
Du tänkte lämna pappa.
Eller hur?
Ja.
Jag ville inte att ni skulle ha det jobbigt.
Fanns det någon annan?
Visste pappa det?
Maddox...
Snälla...
När jag fick veta att jag hade den här tumören blev jag rädd.
Jag stirrar på kvarlevor efter namnlösa människor i glasmontrar -
- och tänkte att jag kommer bli en sådan. Kan du förstå det?
Det känns annorlunda nu jämfört med igår.
Det jag gjorde känns helt overkligt. Jag lovar.
Nu hatar du mig.
Ge mig lite tid, mamma.
Vi har ingen tid, älskling.
Se på dig.
Du är vuxen.
Var stark för alla andra.
Känn samhörighet med något större.
Vi lägger honom här.
Han måste ha svimmat när han simmade.
Brendon gjorde inget mot den där kvinnan.
Vi kan inte simma härifrån, Prisca.
Vi är fast här på stranden.
Vi får aldrig gå på skolbal eller ta studenten.
Det är så mycket vi aldrig får vara med om.
Det är orättvist!
Han måste läggas till vila nu.
Kara!
- Tänk om du svimmar! - Nu är det vi som måste göra något.
Pappa kan skada flera. Han måste bort från stranden.
Kara, klättra inte där! Kom ner, vi hittar en annan väg!
- Låt bli, Trent! - Jag måste följa med henne!
Kara, klättra inte upp där! Jag hämtar din mamma.
Det här hjälper inte. Hon är desperat. Prata med henne.
Kara, du och jag måste hålla ihop.
Tänk om vi aldrig kan ta oss härifrån.
- Vi får för lite tid tillsammans här. - Snälla, Kara!
Snälla, stanna här hos mig!
Om hon når avsatsen kan hon ha en chans.
Ta dig till avsatsen och vila där!
Fan...
Det måste finnas en utväg. Rent matematiskt måste det finnas en.
Varför stannar hon?
Nej, Kara! Vakna! Kara, du måste vakna!
Kara?
Pappa...
Vi måste hålla ihop. Ingen i familjen går iväg på egen hand.
Jag kan använda mig av de här för att simma härifrån.
Jag har en syster som också är terapeut. Jag måste till min syster.
Vi har inte pratat med varandra på länge. Hon är äldre, men nu är jag det också.
Grälet verkar så meningslöst nu.
Patricia! Patricia...
- Vad är det med henne? - Det var inget fel på henne nyss.
Det slutar och börjar om hela tiden.
Pappa, gör nåt!
Å nej...
Kara?
Kara, var är du?
Någon har gjort det här mot oss, Kara!
Jag kan inte skydda dig längre.
Kara!
Jarin simmade i annan riktning och jag är en bättre simmare än han.
- Han var äldre, så jag kan nog... - Trent, sluta!
- Du är inte en bättre simmare. - Jag kan väl åtminstone få försöka.
- ...om jag tar mig till klippan. - Du får inte göra det. Det funkar inte!
- Jag vill inte bara ge upp! - Vi tänker inte ge upp.
Min rygg... Jag behöver mitt kalcium.
Chrystal?
- Chrystal, håll dig till oss. - Titta inte på mig.
Prisca, jag måste berätta något för dig.
Jag såg era sms en dag.
Han uttrycker sig romantiskt.
Jag är ledsen.
Jag vet inte vem jag hade kunnat acceptera men den killen...
Han är ett skämt, en pajas.
Du förtjänar någon mycket bättre.
Jag skulle ha sagt något direkt, men jag duckar för allt. Jag är en fegis.
Det var helt och hållet mitt ansvar.
Du borde rikta din ilska mot mig, bara mot mig.
Jag vill inte vara med någon annan än dig.
Tror du mig?
Jag vill vara här...
...just nu.
Anteckningsböcker.
Vi kan använda tomma sidor till elden så att mamma och pappa inte fryser.
Någon ville bli sci-fi-författare. Här finns många uppslag.
"Fåglar som får en att svimma när de skriker"-
- "flyger för nära ett Emiratesplan en dag."
Han insåg att han aldrig skulle komma härifrån.
Han försökte förstå vad som händer här.
"Magnetismen på just den här stranden" -
- "med klippor som legat under vattenytan i miljontals år" -
- "fulla med ovanliga mineraler gör att våra celler åldras mycket snabbt."
"Finns det fler såna här platser? Vem hittade den här stranden?"
Vi kanske kan tillverka ett metallrör som skyddar våra celler mot strålningen -
- precis som ett strålskydd hos tandläkaren.
Då kan vi gå omkring skyddade -
- tills vi har vant oss och sen kan gå härifrån.
Hur ska vi tillverka ett metallrör?
Han har skrivit namn och adress på alla som var med på stranden.
Maddox, det där är en kamera.
De filmar oss.
Varför?
Vem där?
Prisca, vem är det?
Du tänker berätta vad jag gjorde.
Killen med tatueringarna tänkte stjäla saker i mitt hem.
Guy!
Jag kan inte tillåta att du berättar det. Jag är en bra läkare.
Han tänkte följa efter och stjäla saker i vårt hem. Tror du mig inte?
Jag satte stopp för det.
Var är kniven, Prisca?
Jag får de här tankarna. De kommer till mig.
Säg inget.
Göm barnen, jag skyddar er!
Ja...
Maddox och Trent!
Ni måste gömma er nånstans.
Nånstans där ingen kan hitta er. Fråga inte, gör det bara!
Göm er nu!
Spring!
Det är nån här inne.
Kroppen värker när jag rör mig.
Jag saknar Giuseppe.
Titta inte på mig! Släck!
Jag vill inte bli sedd!
Kara är död, eller hur? De som gjorde det här dödade henne.
Kara dog. Men det var en olyckshändelse.
- Titta inte! - Det har redan läkt i felställning.
Släck!
Jag är chefsläkare på mitt sjukhus!
Jag kan inte låta dig förstöra allt!
Det är rost.
Det blir som gift i blodomloppet.
Jag beklagar att du var på den här stranden.
Men det här är min familj.
Pappa och mamma, ni måste få i er vätska.
Mamma?
Du fryser väl inte?
Var det något vi grälade om?
Ja, det var det.
Hur som helst så är jag inte arg längre.
Jag minns inte vad det var.
Varför ville vi lämna stranden?
Här är så vackert.
Det spelar ingen roll.
Det är märkligt...
Jag glömmer...
...ordet.
Det handlar om mina känslor för dig.
Jag vet.
Pappa?
Mamma?
Vi har kanske 13 timmar kvar att leva.
Vi blev tre dagar äldre medan du la handen på min kind.
Ska vi fortsätta försöka ta oss härifrån?
Jag antar det.
Ska vi bygga ett sandslott först?
Undrar om alla fortsätter att känna sig som barn i vår ålder -
- eller om det är att vi var barn igår.
Idlib skickade ett meddelande jag aldrig dechiffrerade. Vi kände oss så smarta.
Dechiffrera det.
Varje symbol motsvarar en bokstav.
Vi kände oss som spioner.
Vad var budskapet?
Vad står det?
MIN FARBROR GILLAR INTE KORALLREVET
Korallen kanske skyddar oss mot klippornas påverkan.
- Den kanske är som vårt metallrör. - Eller så hittar vi på det vi vill höra.
Han kanske hörde nåt om den här stranden, nåt han inte borde ha hört.
Han visste att det var dåligt på nåt sätt.
Han försöker hjälpa oss.
Vänta här, jag ska hämta en sak.
Båda drunknade.
Först verkade de kunna ta sig ut genom revet, hur de nu kom på det.
Helt säkert att de inte lyckades?
Jag spanade i en och en halv minut.
Den som tog sig igenom förra året drunknade efteråt. Det är lugnt.
Samtliga i Experiment 73 är döda.
Observationerna avslutas. Vi återvänder till basen.
HJÄRTSJUKDOM, DIABETES, TUBERKULOS
WARREN & WARREN TILL MINNE AV FÖRSVUNNA EXPEDITIONEN
Samtliga rum i experimentet har rensats. Datorerna har rensats.
Tre datorer väntar på att rensas.
Hör upp.
En tyst minut för att hedra deltagarna i Experiment 73.
Tack.
Jag vill inte överdriva...
Men tack vare den här stranden -
- har vi kunnat rädda hundratusentals liv med nya mediciner.
Innan vi är klara har vi räddat miljontals.
Som ni vet utför vi experiment och misslyckas allt som oftast.
Men inte i dag.
Berätta Sidney.
En i korhorten var en kvinna med epileptiska anfall.
Hon hette Patricia Carmichael.
Hon led av tärande anfall i hela sitt liv. Inga mediciner hjälpte.
Medicinen vi gav henne vid ankomsten visade sig vara exakt rätt.
Hon fick inte ett anfall på 8 timmar och 17 minuter.
Det motsvarar 16,5 år.
Vi botade hennes epilepsi.
Vi ska nu tillverka det här läkemedlet och ge det till hela världen.
Det ska bli tillgängligt för alla.
Naturen skapade den stranden av ett skäl.
Warren & Warren var ämnade att hitta den -
- så att vi kunde testa läkemedel på en dag istället för under en livstid.
Mycket arbete återstår.
Nu gör vi det naturen ville att vi skulle göra.
Paret Brody anländer klockan elva med sex personer som inte tillhör målgruppen.
Joseph Brody har Parkinsons sjukdom. Florence Brody ledsagar honom.
Jag insisterar på att vi håller isär de somatiskt sjuka och de psykiskt sjuka.
Vår våldsamma schizofrena patient kostade oss data från vår blodproppspatient.
Sidney, vi lär inte ändra upplägget nu -
- men skriv en begäran och skicka den till Warren & Warren.
AVANCERADE SURFLEKTIONER PADDLING I SOLNEDGÅNGEN
Hur mår du?
Barnen åkte hem. De är oviktiga.
Jag talar om vilka barn du kan leka med. Lita på mig och ställ inga frågor. Okej?
- Okej. - Bra.
De barnen är bra. Du kan leka med dem.
- Okej. - Bra.
Du är polis.
Ja.
Mr och mrs Brody, välkomna till vår version av paradiset.
Tack.
Vad fint här är.
Det här är Madrid.
Utifrån era förvalda preferenser har vi gjort en välkomstdrink till er.
- Förlåt. - Inga problem.
Vi gör nya drinkar. Det tar inte lång tid.
Jag skulle undvika allt de ger er. De lämnade oss att dö.
- Jag heter Trent Capa. - Mitt namn är Maddox Capa.
Är alla tre anmälda saknade? Jag skickar övriga namn nu.
DE HÄR PERSONERNA VAR MED PÅ STRANDEN
Våra föräldrar var Guy och Prisca Capa.
Vi bor på 707 Pine Street, Philadelphia, USA.
På stranden var också Jarin Carmichael, sjuksköterska.
Hämta säkerhetsvakterna! Hör du vad jag säger?
Mina herrar... Vi har ett problem. Vi behöver er omedelbart.
Vi har två gäster ni måste ta hand om. Lös problemet nu.
De har gripit alla här.
Stämningar delges på Warren & Warrens huvudkontor den här veckan.
Vi tar dem till flygplatsen. - Er moster väntar på er när ni landar.
Hur hanterar hon det här?
Hur skulle du reagera om en 50-årig man sa att han var din sexåriga systerson?
Det ordnar sig.
Översättning: Per Sellius Svensk Medietext
Ansvarig utgivare: Zoran Slavic, UIP