www.titlovi.com
Sebase, daj mi kliker! -Ne! -Vrati mi! -Ima ih još.
Prestani! Vrati mi! -Pusti me.
Vrati mi, moj je! -Samo u tvojim snovima!
Mama, reci Sebasu da mi vrati!
Jesi li ti normalan?
Idemo.
Znaš da mama ne voli da se šunjamo po staričinoj kući.
Džulijane! Idemo.
Šta to radiš?
Uleteo je unutra.
Zdravo?
Gospođo, ušao sam u vašu kuću.
Došao sam po kliker.
Gospođo,
možete li da mi ga vratite?
Sebase! Sebase!
Trči!
Neki se rode, drugi umru.
Patnja, blaženstvo, rat i mir.
Uvek postoji nešto za šta treba živeti,
za šta se treba boriti...
Uvek postoji neko za koga treba patiti
i koga treba voleti.
Na kraju, ono što je urađeno ostaje
a ljudi odlaze. Ostali koji dođu nastaviće.
Život ide dalje kako je išao.
SOBA 32
ČETIRI GODINE KASNIJE
Stigli smo? -Hajde.
Ovo je to? -To je to. -Ogromna je! Cela je naša?
Ne cela. Tamo gore. Vidiš li?
Treći sprat. Predivno. Živećemo kao kraljevi.
Madridski raj samo za nas. -Olmedovi? Stigli ste.
Esteban Okana, agent za nekretnine. -Ali čuo sam se sa Don Felipeom.
On mi je šef. Bez brige, u toku sam.
U redu... Manuel Olmedo Fernandez. Moja supruga, Kandela. -Drago mi je. -Takođe.
Hoćemo li? -Da, naravno.
Domar je na odmoru, vratiće se sledeće nedelje.
Razmatraju da se postave lift.
Nema puno stepenica. -Treći sprat?
Teško da će moj otac uspeti da se uspenje do gore.
Čula si g. Okana, imaćemo uskoro lift.
Zato i jeste toliko jeftin, stan sa ovakvim ugodnostima.
Pravu ste investiciju napravili, verujte mi.
Taj stan nije naš, već bankovni.
Pa čak i da prodamo sve, morali bi da dobijemo hipoteku.
Šta je s "toliko blizu posla"?
Dobila je preporuku za posao u Galeriasu.
To je sjajno. A ti čime se baviš? -Obrađivao sam zemlju,
ali od sutra počinjem da radim u fabrici kamiona Pegaso.
Evo ga, 3B.
Izvolite... uđite.
Šta je to? -To je... od Matea.
Nisam pročitao.
Deko, šta radiš to?
Dnevni boravak. -Vruće je. -Da, leta se ovde zadržavaju sve do septembra.
Navićiće te se. Ostalo je sve kao što je prethodni vlasnik ostavio.
Šta se desilo? -Preminula je.
Da nastavimo? -Naravno.
Veliki prozori. -Vidi, kao u selu. -Ali bolji pogled.
Šta? Nije valjda da ti se ne sviđa.
Koliko dugo je bila zaključana? -Četiri godine, ja mislim.
Tako su mi rekli kad sam došao. Vidi, imamo i gramofon.
Manolo, ne diraj to. -Zašto? -Loša sreća.
Šta će nam ovako ogroman stan?
Kandela, a šta je sa selom?
Ništa. -Ništa. U Madridu smo. To je naša budućnost.
Dajemo šansu deci. A i nama.
Hajde, videćeš, biće nam lepo ovde.
Da sam kraljica svetlosti i dana,
vetra i mora...
Izvinite, ali moram da krenem. Nadam se da će te uživati.
Dobrodošli u vaš nov dom.
Šta sam ti rekla, Rafaele? Ne unutar kuće.
Zašto to stavljaš tu? -Da bi nam se dešavale lepe stvari.
Neće biti kao u selu?
Ne, odsad će biti mnogo bolje. -Može li neko da mi pomogne?
Hajde, pomozi sestri.
Ja ću da ti pomognem. -Ne, ne ti, Rafita.
Koja je moja soba? -Do kraja.
Rafita! -Mama, uplašio sam Amparo! -Klinja mali...
Pazi gde staješ. Dole, u dnevnu sobu. Tamo, pored stola.
Pazi. Pazi, pazi!
Izvinjavam se. -Tako ćeš uništiti sve.
Amparo, dođi. -Nosi stvari u svoju sobu.
Kandela. -Molim? -Gde ovo da ostavim? -Gde hoćeš.
Sviđa ti se? -Zašto moram da spavam sa dekom?
Tako je, kako je. -Zar ne mogu da spavam sa Amparom?
Tvoja sestra je odrasla.
Amparo, šta radiš to? Znaš da otac ne voli kad se zaključavaš.
Nije mi otac. Ovo je moja soba? -Jeste, ali u ovom stanu.
Znam, ne treba da me podsećaš.
Ostavi vrata otvorena kad izađeš.
Sve je to za bacanje? -Da.
Ako želiš ti nešto... Ja nema šanse da nosim, odvratne su.
Ta je lepa.
Zelena. I nije nešto.
Još nešto? -Da, možeš li okupati Rafitu?
Sada? -Sada. Ja idem da spremim večeru.
Od sutra, čuvaćeš brata dok mi budemo na poslu.
Kandela, dođi. -Dolazim.
Budi miran. -Hoćemo li dugo ostati ovde?
Valjda. -Više mi se sviđa kuća na selu.
Možemo li ponovo da igramo? -Ponovo? -Molim te lepotice...
Zašto se ne igraš sa dekom?
...moje malo oko... uočilo je nešto... -Šta? -Na slovo... -Koje?
Na slovo... C.
Šta li to može biti?
Češalj! -Ne. -Ćošak.
Zavesa. -Nećeš nikad pogoditi. -Hajde, reci mi šta je.
Kalais. -Šta je to? -Mesto koje ne miriše na siromašno.
Ne važi se. Mora biti nešto što vidiš.
Ostani tu za trenutak. -Važi.
Deko, šta to radiš?
Rafa?
Rafa, otvori vrata.
Rafaele, dosta glupiranja, večera se hladi.
Šta to radiš? Zašto ne otvaraš?
Rafa, šta to radiš?
Mama, nešto je unutra! -Zašto vičeš?
Rafael je unutra! Zaključao je vrata, ne mogu da ih otvorim!
Rafa! Rafa! -Skloni se!
Kako si ga mogla ostaviti samog? -Mogao se ubiti!
Na šta si mislila, Amparo? -Videla sam nekoga, kunem se.
Šta sam ti rekao? Nema zatvaranja vrata! Nema više gluposti u mojoj kući, jasno?!
"Gospode, blagosiljaj ovu hranu koju ćemo sada primiti..."
Prijatno. Dodaj mi ulje, Pepe.
Tata, jedi. -Rafita, jedi krompir.
Jedi.
Šta nije u redu, Amparo? -Ne znam, ja...
Muka mi je od puta. Idem u krevet.
Šta je bilo, dušo? -Bojim se.
Deki nije dobro, ne može da zaspi bez mašine za spavanje.
Kao "Cvrčci iz grada". Zatvori oči. Tako je, bravo.
Zamisli da ti pevaju.
Bolje? Laku noć, srećo.
Laku noć, mama.
Rafa, šta to radiš? -To je magija.
Račun će biti magija ako ne isključiš lampu.
Isključi je, idemo na spavanje.
Manolo, ovo ti je Linija 25. Ovde svi radimo. Puš pauza je na svaka dva sata.
Ako ti treba pauza za ve-ce, neko te mora zameniti.
Ako imaš nešto, pitaj slobodno, u redu? -Da, naravno. -Ja sam Migel. Dobrodošao.
Hvala. -Dobrodošli. Srećna kupovina.
Puno hvala. -Hvala vam.
Osmeh je važan.
I da ispuniš ponude za prodaju. To je isto važno.
I uvek nosi karmin. -I to je važno? -Iznimno.
Dozvoli mi... Tako.
Pepe... Videćeš, naći ćeš nešto.
Ovo nije kao selo, ovde ima mesta za sve. Čak i za nas.
Nisam... želeo da odem.
Misliš da sam ja htela da odem iz Matea?
Ali tu smo, moramo se izboriti sa tim. U kuhinji ima toplo mleko,
ako želiš doručak pre nego što kreneš da tražiš posao.
Koliko puta sam ti rekla da nema igranja s čigrom po kući?
Nikad neću naučiti drugačije.
Uništićeš pod. Daj mi čigru.
Žao mi je.
Hoćemo li da doručkujemo?
Ostavi sad to. Doručkuj.
Želiš da te hranim? -Mogu sam. -Dobro.
Ali sve da si pojeo.
Da, da. -Šta da?
Rafita.
O čemu pričaš? -Pitala si me. -Ne, nisam te ništa pitala.
Pitala si me.
Deko?
Ne mrdaj, čuješ me?
Šta?
Mnogo.
Jedan balon, dva balona, tri balona.
Mesec je balon moji mi je pobegao.
Jedan balon, dva balona, tri balona.
Zemlja je balon u kojem živim.
Jedan balon, dva balona, tri balona.
Mesec je balon moji mi je pobegao.
Jedan balon, dva balona, tri b... -La, la, la, lalali,
tako sam srećna. La, la, la, lalun,
u oblacima sam. Čekam unuke.
Napravila sam im kolače.
Lepi dečko.
Kako se zoveš?
Zar nećeš da kažeš baka Berti kako se zoveš?
Rastužićeš me.
Rafael Olmedo Himenez.
Kakvo divno ime. Reci mi, Rafaele da li želiš da se... igramo?
Deko, pobogu, kuda ćeš? -Do farme.
Koje farme? Nemamo farmu, prodali smo je.
Moram po pušku.
Tvoj otac zna gde je.
Nije trebao da nas dovodi ovde.
Rekao je da će se vratiti i vidi gde smo sada.
Molim te, idemo unutra.
Ona će ga uzeti. -Ko?
Ona.
Moje malo oko...
uočilo je nešto... -Šta?
Nešto na slovo... -Koje?
Nešto na slovo T.
Šta bi to moglo da bude?
Tokio? -Ne.
Čigra. Pepe može da je zavrti u ruci. I mene će da nauči to.
A ti? Zar ne želiš da... probaš? -Ne daju mi da je vrtim.
Ali sada si... sam.
Amparo.
Amparo nije tu sada.
Sami smo.
Jedna moja prijateljica će doći da te čuva.
Ona zna puno igara.
Nemaš pojma koliko želi da te
upozna.
Deko, ostani tu. Imam dosta posla.
Rafaele, jesi li završio s doručkom?
Rafaele? Izađi.
Prestani da se igraš.
Rafa! Rafa!
Baš lepo, ostavili su mi kolačiće. Samo što nisu stigli. Baš sam nervozna.
Ne, ne oni. Biće godina.
Ovaj, pištolj. Opalio je sam od sebe. Tako sam nervozna.
Vrlo dobro... Još nešto za dodati?
Moj otac je izašao napolje. Postaje dezijorentisan.
Ima problema. U glavi, izgubi se...
Moja ćerka je izašla za njim. -I ostavila dečaka samog? -Zdravo.
Proverili smo celu zgradu: Ostave, krovove, sobe...
Po obližnjim prodavnicama ne znaju ništa.
I to je to? Završili ste?
Obavestili smo sve policijske stanice u Madridu.
Budite kraj telefona, za svaki slučaj. -Tek smo se doselili, nemamo telefon.
Doći ćemo ako saznamo nešto. Gospodine, gospođo, laku noć.
Manolo, zar ne vidiš...? -Znam, u pravu si. Hajde.
Kuda ćeš? -Da ga nađem, neću da gubim vreme.
Takođe. -Idem s vama.
Ne, idemo svi zajedno. -Neću da paničim ovde.
Mogu li i ja? -Ne, ostani sa dekom. -Naći ćemo ga.
Amparo? -Rafaele, gde si?
Ne ostavljajte me samog. -Nećemo, dušo, reci mi gde si.
Ne znam. -Dobro.
Šta vidiš oko sebe? -Ćuti... čuće te.
Neko je s tobom? -Da.
Čovek ili žena? Reci mi. -Videla me je.
Rafaele! -Mama!
Rafaele! Jesi li tu?
Upomoć, molim vas! Pomozite! -Čemu ta vika?
Amparo, šta je bilo? -Rafael! Unutra je! Čula sam ga!
Rafael? -Nemoguće, tu niko ne živi.
Moja ćerka kaže da ga je čula! -Tata, čula sam ga. Unutra je.
Sklonite se.
Rafaele, sine! -Rafaele!
Vidite? Nema nikoga, stan je napušten godinama.
Ovde je. -Uzeću baterijsku lampu.
Rafa!
Rafaele, dušo!
Izađi, mali.
Rafa.
Rafa?
Rafa! Jesi li tu?
Tata. -O, moj Bože.
Rafa, ja sam, Amparo.
Izađi, u redu je.
Rafa.
Zar se taj zid ne spaja našim stanom?
Da.
Amparo! Amparo! -Amparo! Amparo!
Amparo! Amparo, šta ti je?
Ja sam, pogledaj me! Pogledaj me! Šta ti je?
Šta ti je? Pogledaj me.
Šta ti je? Amparo.
Ovde nema ništa. -Jesi li ga našao? -Vratimo je u stan, molim te.
Dođi. Dođi. Hajde.
U redu je, u redu je. Gotovo je.
Kako ćemo na posao kad ne znamo gde nam je sin?
Samo smo jedan dan radili, ne možemo da ostanemo kod kuće.
Trebaju nam pare za hipoteku. Moramo na posao. Nemamo izbora.
Kaže da ga je videla. -Ne počinji, kad te molim. -Videla ga je.
Tamo nema nikoga, nikoga. To što ona misli da je videla ili je umislila...
Možda je od straha... Ne znam. -Ali gde je on?
Rekao si da će nam grad dobro doći, da će nam biti super.
Ne mogu da napustim ovaj stan bez svog sina. -Kandela, pogledaj me.
Uplašena si, to je normalno. I ja sam.
Ne smemo izgubiti glave a ni nadu. Ne smemo.
Bole me pete od njih.
Siguran sam da je dobro. -Kako znaš?
Jer sam mu otac.
Halo? Je l' to Suzana? Da, da.
Ne, ne znamo se. Čujte, živim u Manueli Malasanja 32, stan 3B.
Htela sam da vas pitam da li ste poznavali prethodnog vlasnika.
Halo? Suzana?
Ajde više prekidaj, mala.
Zdravo? Izvinite, kako mogu da vam pomognem?
Jeste li došli sami?
Lola, dušo.
Izvinite, ne znam šta mi je bilo. -Kako se zoveš? -Ja? -Da. -Kandela.
Oprosti mojoj ćerki, unervozi se kad nisam blizu nje.
Sigurno je nešto videla u tebi.
Ako vam treba pomoć oko nečega... -Lola želi da ti ovo dam.
Ako želite pozvaću koleginicu...
Pročitajte to svojoj deci.
Ali... -To će im pomoći.
Sve u redu, gđo Davalos? -Da.
Treba li da nosim na hemijsko čišćenje? Ja ću se pobrinuti za nju.
Da, naravno. Izvinite.
Klaro?
Zdravo?
Klaro?
Klaro.
Zdravo!
Deko?
Ja sam taj koji te svake noći proganja.
Ja sam taj koji zbog ljubavi više ne živi.
Onaj koji te čeka, koji te sanja,
onaj koji želi da bude vlasnik tvoje ljubavi, tvoje ljubavi, tvoje ljubavi.
Ja sam taj...
Deko.
Deko, zagorelo je.
Amparo.
Pomozi mi.
Moraš me izvući iz ovog.
Pomozi mi.
Javi se na telefon, Amparo.
Javi se.
Rafele?
Rafa!
Rafa.
Zažmuri.
Rafa...
Jesi li dobro?
Manolo! Manolo! -Da, ovde sam.
Imaš poziv, radi se o tvom sinu.
Sada ću da ti poslušam srce.
U tom stanju normalno je da ne govori. Proći će ga to za par dana.
Imam unuka njegovih godina. Morate ih paziti kao oči u glavi.
Bio je dugo u mraku pa je u šoku.
Kad mu se glas oporavi, reći će vam šta se dogodilo.
Najbolje je da odmara i da izbegava bilo šta uznemirujuće. -Hvala vam.
Nema na čemu. -Ovuda.
Manolo? -Molim?
Ne sviđa mi se ova kuća, ne sviđa mi se Madrid. -Ni meni nije lako.
Razgovaraću sa rođakom, mogao bi da ti nađe neki sezonski posao.
Kandela, slušaj me. Bez para smo. Sve smo uložili u ovo mesto.
Nema nazad.
Hajde, odmaraj.
Šta ako nas Bog kažnjava? -Opet ti!
Ne možemo ni da se venčamo. -Ne želim da pričam o tome. U redu?
Ne želim i kraj.
Amparo. Šta ti radiš budna? -Ništa.
Izlaziš negde? -Ne. Pa gde ću?
Lepo izgledaš. -Mama.
Da?
Ništa.
Šta je bilo?
Video si nešto?
Kandela, nestalo je stuje.
Bože, ovo je staro kao Biblija.
Amparo.
"Moje malo oko..."
Kandela, šta se dešava? Gde si?
Amparo.
Amparo, šta to radiš?
Jebem ti.
Mama!
Moje je.
Moja.
Mama! -Manolo, zovi mog oca!
Amparo! Pepe!
Moja. -Amparo! Amparo! -Mama!
Skloni se!
Bežite!
360 pezeta je noć. 390 sa kupatilom. Mogu li dobiti vaš porodični registar?
Porodični registar? Nemamo. Morali smo da požurimo.
Ne mogu vam dopustiti da ostanete ako mi ne pokažete porodični registar.
Platiću dve sobe, samo nas pusti da ostanemo.
Do sutra hoću da odete.
Oče naš, koji si na nebesima,
da se sveti ime Tvoje.
Da dođe carstvo Tvoje...
Da bude volja tvoja i na zemlji kao na nebu.
Hleb naš nasušni daj nam danas.
Oprosti nam dugove naše, kao što i mi opraštamo dužnicima svojim.
I ne uvedi nas u iskušenje, "no izbavi nas od zla. Amin."
Halo? -Raspitao sam se.
Mnogo hvala. -Dali smo im novac i sada nam ga moraju vratiti.
Stvari se dešavaju u toj kući. -Koje stvari? Curenje? Ima li gamadi?
Ima du... -Ne smeta nam ako izgubimo kaparu...
I rate koje smo platili. Snaći ćemo se nekako, prodaćemo auto...
Pod hipotekom ste zauvek. Zato ste potpisali životno osiguranje.
Savetujem vam da nastavite sa otplaćivanjem dugova bezuslovno,
bez obzira da li živite tamo ili ne. Prijatno.
Saslušaj. Saslušaj, dovraga...
Otpustili su me. -Otpustili te?
Nestao sam bez objašnjenja. Šta su drugo mogli?
Kandela, smiri se. -Kako da se smirim?
Daj mi malo vremena. Ne mogu sada da razmišljam, ali rešiću to,
kunem se. -Ne puštam svoju decu u taj stan.
I šta sad? Da spavamo u kolima, pod mostom? Šta ćemo?
Kandela, kuda ćeš? -Moram da se brinem za porodicu.
Davalos... Davalos...
Davalos... Davalos.
Šta to radiš? -Htela sam da dostavim kupcu lično.
Nikad ne bih pomislila na tako nešto.
Dođeš kasno i jedva nešto prodaš.
Na kraju meseca moraćeš da objasniš. -Džulija... -Stvarno se trudim.
Stvarno, ali otežavaš stvari.
Dala sam ti ime, poverenje, a ti... -Šta?
Šta drugo da očekujem od nekoga ko spava sa
svojim deverom dok joj sestra umire u susednoj sobi.
Nije ti bilo dovoljno što si nam uništila život u selu?
Pa sad pokušavaš i ovaj da uništiš.
Ne mešaj se u moj život.
Dobar dan. -Dobar dan. -Kako mogu da vam pomognem?
Dolazim iz galerije. -Ostavite to kod mene ako želite.
Mogu li da razgovaram sa gazdaricom kuće? -Nije tu. Ja ću joj dati to.
Rosario, ko je to?
Sećaš se Lole, zar ne? Savršeno te čuje.
Zdravo.
Zašto ti je trebalo toliko dugo da dođeš?
Šta je videla kad smo se sreli u galeriji? Kako je znala za to?
Lola može da vidi stvari koje mi ne možemo. Prisustvima je potreban
oslabljeni um za komunikaciju, um koji ne postavlja prepreke.
Da bi mogli da uđu u nju. Neki ljudi su na svetu sa određenim razlogom.
Pa tako i Lola. Zbog užasnih stvari koje su se desile u tom stanu
prethodni stanar je odbio da ode. -Ali zašto? Nije mi jasno.
Nismo ništa skrivili. Zašto nas ne ostavi na miru?
Lola je to videla u tebi i još uvek to vidi.
Tvoj muž i deca već nose tu bol u sebi.
Šta mi to govorite?
I da odete i da prodate stan... Nije bitno, već je unutra.
Bol će vas pratiti dok ne budete mogli da je ublažite.
Pomoći će te nam? -Ona želi nešto iz tvoje porodice.
Nešto što imaš.
Pepe, gde si bio?
Kako možeš da ostaviš brata samog uz sve što se dešava?
Ovo... su mi dali... za metronom.
Vratio si se kući?
Fali još... 12 pezeta za metro.
Zdravo.
Suzana Lopez Garsija? -Drugačije zvučiš na telefonu.
Koliko godina imaš? -17. -17 godina.
Sveta Marijo.
Jeste li dobro?
Ne. Uđi.
Hvala. -Da li je ovo već radila? -Povremeno.
Gde je Amparo? -Zar nije s tobom? -Rekla je... da ide... po tebe.
Moramo sačekati vašu ćerku. -Zašto?
Manolo. -Nemoj ti meni Manolo. Ne znam ni zašto će deca ovde.
Pomoći će te nam, zar ne? Uradite ono što morate, ali sami.
To se tako ne radi, g. Olmedo. -A nego kako se radi?
Želi da uđemo unutra.
Svakog dana dolaze različiti. Prave mi društvo.
Hvala što ste me primili, pomislila sam nakon razgovora preko telefona...
Ne volim telefone.
Uđi, neću te pojesti.
Džulija će biti danas s tobom, dušo.
Mama... -U redu je, sine.
Možete li da mi kažete ko je živeo u tom stanu?
Zašto te to zanima? -Samo vaš broj je zapisan u imeniku.
I na računu.
Ona me uvek nazove.
Ali se ne javljam. -Ko je ona?
Koliko ih ima u tvojoj porodici?
Majka, otac, Manolo... -Braća? Dečak?
Rafel. -Godina?
Pet godina.
Šta mu je uradila?
Uzela ga je, pa nam ga je vratila. -Zato što je dete na putu.
Osećam njegov miris u stomaku.
Zar ne živite sami?
Dođi.
Boga mu.
Moja devojčica.
Suzana?
Idem ja sad.
To nisam ja.
Šta se dešava?! -Ne dirajte je.
Kazna ga nije omamila.
Moj otac ga je zatvorio u satu.
Promukao je od plakanja dok ga on nije izvukao. Ali to nije bilo bitno,
sutradan je učinio isto. Uzeo je moju zelenu haljinu.
Otac je poludeo kad ga je našao da leži dole, u visokim štiklama,
pretvarajući se da je trudan. Gospode Bože.
Jednog dana ga je pronašao kod komšije u podrumu.
Tukao ga je skoro do smrti.
To je bio njegov brat.
I znaš šta je rekao?
Da nije Migel, da ga zovemo Klara.
Dečak je naš.
Nemoj da ih povrediš. Oni nisu krivi za tvoju nesreću.
Moraš da ideš.
Nije shvatio da nas povređuje.
Da li je ceo život živeo sam na tom mestu?
Nismo mogli da ga pustimo napolje, bio je opsednut da postane majka.
Zato ti je uzeo brata.
Kad je saznao da si trudna, pustio ga je. Sada želi tvoje dete.
Zamisli šta bi rekli o nama da su ga videli tako...
"Obučenog i našminkanog."
Moji ga nisu puštali ni do ulaznih vrata.
Kad su preminuli, stan smo podelili na dva dela.
3A je bio moj a 3B njegov.
Morala sam da odem da ne bih slušala tračeve komšija.
Sramotno.
Od tada, nisam htela da čujem za njega.
Zvao je neprestano sve do noći kad je umro. Onda je telefon prestao da zvoni.
Možda mu je trebalo društvo. -Ne,
nije zaslužio to. Zašto nije mogao da bude kao ostali ljudi?
Zar je toliko bilo teško? Zbog njega nikada nismo mogli da budemo porodica.
Mogli ste, ali niste hteli. -Ne! Bio je nakaza!
U jedno budi sigurna. Ako ga se ne dočepa sad,
onda će posle smrti, budi sigurna u to.
Verujem u jednoga Boga, Oca, Svedržitelja, Tvorca neba i zemlje.
I u jednoga Gospoda Isusa Hrista, Sina Božjeg, Jedinorodnog,
začet silom i blagodaću Duha Svetoga.
Verujem u oproštaj grehova, vaskrsenje tela
i večnoga života. Amin -Ne! -Verujem u jednoga Boga, Oca, Svedržitelja...
Rafa. Rafa.
Lola! Ne!
Mama! -Rafaele!
Pusti mog brata!
Daj mi ga.
Ne.
Ono što su ti učinili bilo je grozno.
Zaslužila si bolji život, a ne sve ovo.
Žao mi je, Klara.
Daj mi ga!
Moje je!
Moraš da ideš.
Tata! -Ne! Ne!
Jeste li sve poneli? Zvaću vas ako se pojavi neki kupac.
Ne brinite, neće niko saznati šta se desilo u tom stanu.
Bar je osiguranje vašeg supruga
eliminisalo hipoteku i možete se mirno vratiti u selo.
Pošaljite mi šiveću mašinu kad budete mogli.
Dopusti. -Neka, mogu. -Amparo. -Pepre...
Spakovani smo, mama. -Bićete dobro gospođo.
Do železničke stanice, molim.
Preuzeto sa www.titlovi.com