‫מצאתי חולצה נקייה.‬
‫טוב…‬
‫נקייה מספיק.‬
‫אם אתה רוצה שאפוצץ לך את החצ'קון באוזן,‬ ‫תפסיק לזוז.‬
‫בני, תחזיק את הפנס‬ ‫כדי שאוכל להשתמש בשתי אצבעות.‬
‫אין סיכוי. אני לא חופר אפילו באוזניים שלי.‬
‫אבא, כשאמרתי אתמול בלילה שאני צריכה פדים,‬
‫לא התכוונתי לפדים לבלמים.‬
‫ביקשת ממני מאוחר מדי.‬
‫אני לא שומע כלום אחרי 21:30.‬
‫סליחה. הציפורן שלי נתפסה במשהו.‬
‫אולי כדאי שתלך לרופא.‬
‫לקרישה, לא הכנת קפה?‬
‫מה עשית פה?‬
‫הכול.‬
‫הם בכלל לא הילדים שלי!‬
‫הוא אפילו לא בן משפחה.‬
‫ניקוי אוזניים לא מגבש?‬
‫זה בולשיט.‬ ‫הבקרים היו נעימים בהרבה כשרג'ינה הייתה פה.‬
‫טוב, זה לא העולם שאנחנו חיים בו כרגע,‬ ‫או בחודש האחרון.‬
‫נמאס לי מזה. מתי אימא חוזרת הביתה?‬
‫תקשיבי, אימא שלך בתקופה קשה.‬
‫כן, לכולנו קשה.‬
‫מה שהוא אמר.‬
‫השיחה הזאת חוזרת על עצמה כל בוקר.‬
‫תקשיבו, אי אפשר לזרז אותה.‬
‫היא לא עזבה לנצח.‬ ‫היא פשוט עוד לא מוכנה לחזור באופן קבוע.‬
‫אז אנחנו צריכים לשנס מותניים ולהקל עלייה.‬
‫וזה אומר, בני אפשו,‬
‫שאתה תצטרך לשלוף אצבע.‬
‫בסדר. יש לי אצבע בשבילך.‬
‫תיזהר. הערב חופפים למאיה את השיער.‬
‫בסדר, לא, הכול טוב. זה בסדר.‬
‫אתה רוצה שאכין קפה?‬
‫ילד, מעכשיו אתה הבן המועדף.‬ ‫אלייה, יש לך משהו בשבילי?‬
‫התכווצויות ופדים לבלמים.‬
‫אני לא מוצאת שום זוג נעליים תואם.‬
‫אני יכולה ללכת ללימודים בגרביים?‬
‫לא. אם זה יקרה שוב, יגיעו אלינו לביקורת.‬
‫אבא, אם אין פה אוכל,‬ ‫תיתן לי עוד 20 דולר לארוחת צהריים?‬
‫כן, גם לי.‬ ‫-טוב, אם עוד ילד יבקש עוד משהו אחד,‬
‫אנחנו נופיע בפרק של סדרת פשע אמיתי!‬
‫אני לא מאמינה שאני אומרת את זה,‬ ‫אבל אני מסכימה עם בני.‬
‫אפשר שפעם אחת‬ ‫לא יהיה פה כאוס כשאימא שלכם מגיעה בבוקר?‬
‫כן, אנחנו צריכים שהיא תרצה לחזור לכאן.‬
‫מספיק עם השטויות!‬
‫זה זמן רע להגיד שנגמרו הפילטרים לקפה?‬
‫תשתמש במגבות נייר.‬
‫גם הן נגמרו.‬ ‫-אלוהים.‬
‫לקרישה, לא עשית קניות בקוסטקו?‬
‫אל תסתכל עליי.‬
‫ואתה לא רוצה שאלך לקוסטקו.‬
‫בקוסטקו מוכרים ארונות קבורה.‬ ‫-טוב, זה…‬
‫את תקני לי…‬
‫אני לא יודעת!‬ ‫-…חלקת קבר.‬
‫אין לי. אין לי כסף, גבר.‬
‫…לדאוג בקשר לזה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫בוקר טוב, משפחה.‬
‫היי, מותק. מה נשמע?‬
‫את בסדר? את נראית טוב.‬
‫אני בסדר.‬
‫היה לי בוקר רגוע.‬
‫אפילו היה לי זמן לקנות…‬
‫קפה.‬
‫כמה נחמד.‬
‫מוכנים ללכת לבית הספר?‬ ‫-הגיע הזמן ללכת.‬
‫ובדיוק עמדתי להרעיף אהבה‬ ‫על הילדים המתוקים שלי.‬
‫זה בית שמח.‬
‫אני כנראה צריכה להגיד לכם את זה יותר.‬
‫תודה רבה שתפסתם פיקוד.‬
‫את יכולה לסמוך עלינו.‬ ‫-תמיד.‬
‫תוריד את היד!‬
‫- איך עושים את זה? -‬
‫- מרכז רפואי סייג' -‬
‫אני לא יודעת מה הבעיה.‬
‫כשאני בבית של אחותי,‬ ‫אני רק רוצה לחזור הביתה.‬
‫אבל ברגע שאני שם,‬ ‫אני מרגישה שהכול לא בסדר.‬
‫נו, ברור.‬
‫חטפת התקף לב במטבח שלך.‬
‫זה חתיכת טריגר.‬
‫כן, אבל זו לא הסיבה.‬
‫טוב, בואי נשחק משחק.‬
‫מה לדעתך הסיבה?‬
‫את הפסיכולוגית.‬
‫את לא יכולה לפדות את הצ'ק של אחותי‬ ‫ולהפיל עליי את כל העבודה,‬
‫כמו שיעורי הבית שנתת לי.‬
‫ביקשתי שתקראי ספר.‬
‫זה היה הספר שלך.‬
‫והייתי צריכה לשלם עליו.‬
‫נחמד לך שככה זה יצא.‬
‫קשה להיות פסיכולוגית.‬
‫הביטוח הרפואי מכניס לי יד לכיס.‬
‫את מוכנה להתרכז?‬
‫אני?‬
‫כן, את. באת אליי כי רצית לדבר על משהו.‬
‫למה את לא רוצה לחזור הביתה?‬
‫הלוואי שידעתי. אני…‬
‫אני פשוט מרגישה אבודה כרגע.‬
‫תקשיבי, התקדמת מאוד מאז שהתחלת בטיפול.‬
‫ותסמכי עליי, אני לא אומרת את זה לכולם.‬
‫אני מתמודדת עם הרבה מטור…‬
‫ואיך זה גורם לך להרגיש?‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫אם את באמת רוצה לחזור הביתה,‬
‫אולי יעזור לך לקבל נקודת מבט אחרת.‬
‫קלטתי אותך.‬
‫את לא יכולה לתקן אותי,‬ ‫אז תעבירי אותי למישהו אחר?‬
‫הלוואי.‬
‫אני אומרת שאולי כדאי שאיפגש עם בעלך‬
‫ואשמע מה לדעתו הביא אותך אליי.‬
‫מונית.‬
‫עכשיו את סתם מנסה לעצבן אותי.‬
‫ואת מנסה לחייב אותי על עוד פגישות.‬
‫אין סיכוי שבני אפשו ילך לטיפול.‬
‫טוב, יעזור לי לשמוע‬ ‫השקפה אחרת על העניין הזה.‬
‫אולי יש משהו שפספסנו.‬
‫לפחות תשאלי אותו.‬ ‫-תשאלי אותו בעצמך.‬
‫הוא בעלך.‬ ‫-זה הרעיון שלך.‬
‫זו ההחלמה שלך.‬
‫השעה שלנו נגמרה.‬
‫ניצחתי.‬
‫בסדר, אני אשאל אותו.‬
‫אבל אני כבר יודעת מה הוא יגיד.‬
‫את יודעת טוב מאוד שאני לא אלך לטיפול.‬
‫זה לאנשים עם בעיות.‬
‫יש לי בעיות.‬
‫אני בהפסקה מהעבודה, אני גרה עם אחותי.‬
‫בחייך. אני ממש צריכה שתעשה את זה.‬
‫אמרת לי שהבעיות שלך לא קשורות אליי.‬
‫ידעתי שאת משקרת.‬ ‫-ברור שהיא שיקרה.‬
‫אתה אשם בבעיות של כולם.‬
‫חבל שלא הבנת את זה מוקדם יותר.‬ ‫הייתי חוסכת המון כסף.‬
‫תפסיקי לעקוץ אותו. זה לא קשור לבני.‬
‫אבל זה מזכיר לי.‬
‫העברתי לך את חשבונית הטיפול האחרונה.‬
‫בטעות נשארתי עשר דקות יותר ביום חמישי,‬
‫אבל היא חייבה אותנו על שעה שלמה!‬
‫"אותנו"?‬
‫אני חושב שזה מיותר.‬
‫ד"ר אדמונדס רק רוצה לשמוע נקודת מבט אחרת.‬
‫כן, נקודת המבט שלי.‬
‫ואת במוסך שלי, מבקשת שאלך לטיפול.‬
‫הפלת עליי יותר מדי.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אל תלך. אל תעזור.‬
‫אני אבין מה קורה בלעדיך.‬
‫אבל זה ייקח יותר זמן.‬
‫יותר זמן?‬
‫בני, תזיז את התחת ולך לטיפול‬ ‫כדי שאקבל את הדירה שלי בחזרה.‬
‫אבל את מוזמנת להישאר כמה שתרצי,‬ ‫כי לגור איתך זה תענוג.‬
‫אחיות.‬
‫בני, לא תדבר על הנישואים שלנו.‬
‫רק תיתן לה את הגרסה שלך לאירועים.‬
‫כמו מתן עדות במשטרה?‬
‫בואו נקפוץ לסוף,‬ ‫כי כולנו יודעים לאן זה הולך.‬
‫תעזבי אותו ותעברי לדירה משלך.‬
‫למרות שאהיה עצובה מאוד כשתעזבי.‬
‫רואה? ידעתי!‬
‫שתיכן עושות יד אחת נגדי עכשיו,‬
‫וזה בדיוק מה שאת והפסיכולוגית ההיא תעשו.‬
‫על זה אני אשלם בשמחה.‬
‫לא, בני.‬
‫אני בכלל לא אהיה שם.‬
‫לא אדע מה קרה שם.‬
‫את יודעת שהיא תספר לך כל מה שאמרתי.‬
‫נשים מדברות.‬ ‫-לא, אסור לה.‬
‫טוב, אולי לא הסברתי את זה כמו שצריך.‬
‫אתה הולך אליה, אתם מנהלים שיחה פרטית,‬
‫ואני לא שומעת על זה כלום.‬
‫כלום. תקשיב, מבחינתי,‬
‫אתה בכלל לא שם.‬
‫מבחינתה, אני בטיפול כרגע.‬
‫אני לא יודע. נשמע שאשתך בוטחת בך.‬
‫כן, אני יודע שאתה עדיין חדש,‬ ‫אבל אנחנו תמיד תומכים באחד משלנו.‬
‫אתה צודק. טעות שלי.‬
‫אני פשוט שמח להיות כאן.‬
‫היי, אתה תאכל את כל הנאצ'וס?‬
‫כן.‬
‫והגבינה שנשפכת מהצד?‬
‫היי, גבר! הגבינה שלי היא הגבינה שלי, בסדר?‬
‫זה מגיע לי. לא הייתה לי דקה לעצמי‬ ‫מאז שרג'ינה עזבה.‬
‫ואני פשוט אגיד את זה,‬
‫יש לי יותר מדי ילדים.‬
‫לא רואים מפה כלום. יכולת ללכת לטיפול ודי.‬
‫בחייך.‬
‫מה קרה? קלענו?‬
‫המשחק עוד לא התחיל.‬
‫פשוט הוציאו את תותח החולצות.‬ ‫-היי, לכאן!‬
‫היי, לכאן!‬ ‫-לכאן.‬
‫מה אני עושה?‬
‫החולצה הזאת לא תגיע לכאן עד מחר.‬
‫לעזאזל.‬
‫אלה הרבה מדרגות.‬
‫רק עכשיו הגעת? לא התחלנו יחד?‬
‫אתה יודע שהחליפו לי את הברכיים.‬
‫פעמיים.‬
‫אבל השגתי את החולצה הזאת.‬
‫תן לי אותה.‬
‫לעזאזל! למה היא רטובה?‬
‫כי אני תכף חוטף פה התקף לב, מניאקים.‬
‫לא מפריע לי שהיא רטובה‬ ‫כל עוד אני יודע למה היא רטובה.‬
‫אנחנו צריכים חברים טובים יותר.‬
‫אתם הורסים לי את הטיפול.‬ ‫-היי. טיפול עובד.‬
‫הקשר שלי ושל אימא שלי השתפר מאוד‬ ‫כשהלכנו לטיפול זוגי.‬
‫בבקשה תגיד לי שיש לך חברה בשם "אימא שלי".‬
‫פעם חשבתי שכן, אבל…‬
‫הודות לטיפול הבנתי שלא.‬
‫לא הצלחת להבין את זה לבד?‬
‫גבר, תתקן את הבעיות בבית שלך.‬
‫בבית של דייוויס הכול טוב.‬
‫סוף סוף יש לי מיטת מים בחדר.‬
‫"יש לך מיטת מים בחדר."‬
‫אני יודע שאם הייתי הולך לטיפול,‬ ‫הייתי מקבל בסוף מדליה.‬
‫זה לא קשור אליך, לארי.‬
‫אסור לי לחלוק? אתם קבוצה מסובכת.‬
‫תקשיבו, רג'ינה חושבת שאני שם, היא שמחה.‬
‫אני לא שם, אני שמח.‬
‫גבר, אני איתך. אף פעם אל תחשוף כלום.‬
‫לא את הרגשות שלך ובטח שלא את המיקום שלך.‬
‫הנה האוכל שלך, מותק.‬
‫טרי, איפה החרדל?‬
‫אני לא יכולה‬ ‫לאכול בייגל ונקניקייה בלי חרדל.‬
‫לא ביקשת ממני חרדל.‬
‫החרדל היה ברור מאליו.‬
‫אתה אף פעם לא מקשיב כשאני מדברת.‬ ‫-הקשבתי,‬
‫אבל לא אמרת, "אני רוצה חרדל".‬
‫טרי, זה לא קשור לחרדל.‬
‫לא? כי לי נשמע שזה קשור לחרדל!‬
‫הוא לא מכיר אותי בכלל.‬
‫לא. דייוויס, תחליף איתי.‬
‫קדימה. אין לי כוח לזה.‬
‫לא. אני יושב.‬
‫ברגע שאני יושב, אני לא קם.‬
‫אז תיתן לי לאכול את זה יבש?‬ ‫-לעזאזל! אני אביא לך חרדל!‬
‫הם לא ישרדו.‬
‫בסדר, אתן מכירות את הנוהל. שיעורי בית.‬
‫ואל תבקשו ממני עזרה.‬
‫היי, סיימתי לקרוא היום את "ממלכת טרביתיה".‬
‫זה לא הגיע לילדה ההיא.‬
‫אני רוצה חטיף.‬
‫אולי אימא תכין לך משהו.‬
‫אימא? אימוש? אימי היקרה?‬
‫אפשר יום אחד בלי המרירות שלך?‬
‫מאיה, אני יכול להכין לך חביתה.‬ ‫-אחות בית הספר אמרה שאסור לי.‬
‫היא שמה לב שהעיניים שלי עכורות.‬
‫כל הביצים האלה הקפיצו לי את הכולסטרול.‬
‫הנה.‬
‫קחי פופ-טארט. יש בזה פירות.‬
‫אימא מרשה לנו לאכול את זה רק בסופ"ש.‬
‫אולי היא שינתה את דעתה. בואי נשאל אותה.‬
‫אימא?‬
‫אימוש?‬ ‫-תתגברי על זה!‬
‫לפעמים אימהות עוזבות. לפעמים אבות עוזבים.‬
‫ככה זה בחיים.‬
‫הלוואי שהייתי טיפשה ומאושרת כמוה.‬
‫מה שאימא שלך עושה מעורר הערצה.‬
‫צריך הרבה אומץ כדי לפנות לעזרה.‬
‫כולנו צריכים לוותר לה קצת.‬
‫על מה את מוותרת?‬
‫על הפרטיות שלי, על השפיות שלי,‬
‫על הסיכוי למים חמים.‬
‫היא מלכלכת את הרצפה שלי,‬ ‫שותה את האלכוהול שלי.‬
‫ומשתמשת במגבות שלי!‬
‫יש לי מגבות לאורחים.‬ ‫למה היא משתמשת במגבות הטובות שלי?‬
‫איך החטיף הקטן שלך? טעים?‬
‫לא אכלתי עוגייה אחת‬ ‫מאז שאימא שלך גרה איתי.‬
‫תגידי לה, דודה.‬
‫אל תקרא לי ככה.‬
‫לא, פשוט חשבתי…‬ ‫את יודעת, כי אני גר כאן עכשיו.‬
‫לא?‬
‫עם גבינה או בלי?‬
‫יודע מה?‬
‫אני אוכל את החביתה שלי על הספה.‬
‫אין צורך במפית.‬
‫היא אוכלת על הרהיטים שלי, אני אוכל על שלה.‬
‫וכן, אני ביץ' קטנונית.‬
‫מאיה, עופי מפה, ילדונת.‬
‫מה עשיתי?‬ ‫-הזכרת לי את אימא שלך.‬
‫היי.‬
‫חזרת? בני הלך לטיפול?‬
‫החלמת? הכול נגמר?‬
‫רק באתי לקחת עוד כמה סוודרים.‬
‫עוד?‬
‫כן, יש מנעול על התרמוסטט שלך.‬
‫כי אני סובלת מהחום.‬
‫ולאחרונה אני סובלת במיוחד.‬
‫טוב, אני חוזרת לדירה שלך‬ ‫לעשות אמבטיית קצף ארוכה, חמה ומרגיעה.‬
‫עם הלבנדר הצרפתי שלי?‬
‫הלוואי!‬
‫סיימתי אותו בשבוע שעבר.‬
‫הבאתי אותו במשלוח מפרובנס, אבל…‬
‫אולי מוכרים אותו במכולת.‬
‫נהיה פה חם.‬
‫מה קרה, גבר?‬ ‫-תפסיק לחקור אותי כמו שוטר!‬
‫כשהקהל מריע, אתה מריע.‬
‫אוהדים יקרים,‬
‫צופה בר מזל יעלה מייד למגרש‬ ‫וינסה לקלוע מקו האמצע.‬
‫אם אתה יושב ביציע העליון…‬ ‫-אנחנו ביציע.‬
‫…גוש 209, שורה 18…‬ ‫-אלה אנחנו!‬
‫…מושב שמונה…‬ ‫-אלה אנחנו!‬
‫…רד אלינו עכשיו.‬ ‫יש לך הזדמנות לזכות בקיה ספורטאז'.‬
‫קום, דייוויס.‬ ‫-לא, אחי.‬
‫רד למגרש!‬ ‫-מה יש לך? הוא דיבר אליך!‬
‫אני לא יורד‬ ‫בכל המדרגות האלה בשביל ספורטאז'.‬
‫היי! תבחר מישהו אחר! לא!‬
‫שיט, אחי. תחליף איתי מושבים.‬ ‫-אני לא… מה לא הבנת?‬
‫ברגע שאני יושב, אני לא קם.‬
‫בזמן שאנחנו מחכים לזוכה בן המזל,‬
‫נעביר את הזמן עם מצלמת הנשיקות!‬
‫הוא נראה שפוט כמוך, טוני.‬
‫תראה! אלה אנחנו.‬
‫כן. לא.‬
‫זאת לא אשתי.‬
‫החבר שלה הלך להביא חרדל.‬
‫תחליף אותו.‬
‫אני על המסך הגדול! תראה…‬ ‫-מה נסגר?‬
‫די. יש לך ריח של ג'וינט.‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫אני לא בקטע הזה.‬
‫המצלמה כבר לא עלינו.‬
‫די, אחותי. למה את עושה את זה?‬ ‫-מה נסגר?‬
‫למה אתה נצמד לבחורה שלי?‬ ‫-גבר, החברה שלך משוגעת. היא התנפלה עליי.‬
‫אתה קורא לחברה שלי משוגעת?‬ ‫-כאילו… אתה רוצה לעשות את זה עכשיו?‬
‫אני אקרע לך את הצורה!‬
‫אל תפיל את החרדל שלי.‬ ‫-טוב, מה קורה?‬
‫היי. אני איתך, בני.‬
‫לארי, מאחר שאתה הבחור החדש,‬
‫תקפוץ קדימה ותחסום את הבחור הגדול. קדימה!‬
‫לארי, אני מסתדר.‬
‫לעזאזל!‬
‫כן!‬
‫לא, עצור!‬
‫הוא משוגע!‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫אני יודעת שזה לא יחזיק מעמד.‬
‫מעניין אם יש לי זמן להחליף מנעולים.‬
‫הרווחתי את זה.‬
‫היי.‬
‫אנחנו שותות?‬
‫כן!‬
‫אני ממש צריכה את זה.‬
‫מתברר שאנחנו חולקות בוויסקי.‬
‫אני אהרוג את בני.‬
‫את אומרת את זה,‬
‫אבל אני קונה חומצה, ובסוף כלום לא קורה.‬
‫ד"ר אדמונדס התקשרה.‬ ‫הוא לא הגיע לפגישה שלו.‬
‫אני צריכה פחמימות כדי להירגע.‬
‫מתברר שאנחנו חולקות גם בבייגלה.‬
‫את באמת מופתעת שביקשת מבני לעשות משהו,‬ ‫והוא לא עשה את זה?‬
‫אני כל כך כועסת.‬ ‫בכנות, אני חושבת שלעולם לא אחזור הביתה.‬
‫לעזאזל, בני.‬
‫רואה? את מבינה אותי.‬
‫בגלל זה אני שמחה שאת איתי.‬
‫לוויסקי יש טעם מגעיל.‬
‫הוא יותר מדי… שורף.‬
‫איך את שותה את זה?‬
‫בדרך כלל בשלווה.‬
‫למה?‬
‫למה בני עשה את זה?‬
‫אמרתי לו שאני צריכה שהוא ילך לטיפול‬ ‫כדי שאוכל לחזור הביתה.‬
‫אולי הוא לא רוצה שאחזור.‬
‫אולי דרשתי ממנו יותר מדי,‬
‫ונמאס לו.‬
‫זה הסוף שלנו?‬
‫שיט, אני אצטרך לצאת שוב לדייטים?‬
‫אחותי, אני תומכת בך.‬ ‫צאי לדייטים. צאי עכשיו.‬
‫לא.‬
‫לא, רג'ינה. מספיק, את מגזימה.‬
‫ד"ר אדמונדס הייתה מעירה לי על זה.‬
‫אולי לבני הייתה סיבה טובה.‬
‫את יודעת שלא.‬
‫אני לא יודעת,‬
‫ואני לא אלחיץ את עצמי עד שאדבר עם בני‬
‫ואקבל את כל המידע.‬
‫אחרת אני שוב אשרוט לו את האוטו.‬
‫עד שאדבר איתו,‬
‫אנצל את הזמן הזה כדי להירגע.‬
‫את יודעת מה מרגיע אותי?‬
‫לתלות את המעיל שלי.‬
‫תראי את כל המתלים הפנויים האלה.‬
‫לא.‬
‫פדיקור.‬
‫אני אלך להביא את הלק הטוב שלך!‬
‫ואני מבטיחה שלא אשפוך אותו‬ ‫כמו בפעם הקודמת.‬
‫בפעם הקודמת?‬
‫קדימה, להיכנס.‬
‫זה בולשיט.‬
‫תישארו שם עד סוף המשחק.‬
‫ברגע שתצאו מהחניון,‬ ‫מצידי תהרגו אחד את השני.‬
‫מזלך שהחברים שלך קפצו עליי‬ ‫וכיסו לי את העיניים.‬
‫אני נחוש כשאני מפחד.‬
‫היי, גבר. תישאר בצד שלך,‬
‫אלא אם כן אתה רוצה עוד אגרוף בפרצוף.‬
‫לא תתפוס אותי ותרסן אותי? מה נדפק איתך?‬
‫מה?‬
‫יכולתי לחטוף מכות שוב.‬ ‫-די, גבר.‬
‫אנחנו עזרנו לך, בני.‬
‫דייוויס פשוט ישב שם.‬
‫לא קמתי בשביל ספורטאז'.‬
‫ברור שלא התכוונתי לקום כדי לחטוף מכות.‬
‫אני כאן רק כי הם אמרו‬ ‫שהם יקפיצו אותי לחניון.‬
‫איך אסביר איך חטפתי פנס בעין בטיפול?‬
‫אולי רג'ינה תאמין שהייתה לך‬ ‫פריצת דרך בטיפול,‬
‫והרבצת לעצמך מרוב אשמה.‬
‫תצחק עכשיו.‬
‫אני אהרוג אותך כשנצא מכאן.‬ ‫-לא, היא התנפלה עליי.‬
‫קדימה, תתפוס אותי! תרסן אותי!‬
‫ככה חטפתי אגרוף בפעם הקודמת.‬ ‫-כן.‬
‫מצלמת הנשיקות הייתה עלינו!‬
‫לא רציתי שכל האצטדיון יחשוב‬ ‫שהבטלן הזה לא רוצה לנשק אותי.‬
‫זו לא הייתה התוכנית.‬
‫התכוונתי להציע לך נישואין היום, שאריס.‬
‫במושבים הזולים?‬
‫גבר, בחייך.‬
‫למה את כזאת?‬
‫למה?‬
‫היא אישה, אחי.‬
‫כל הנשים אותו דבר, גבר.‬
‫אני לא הבעיה.‬
‫יודעים מה?‬
‫תעשו מה שבא לכם.‬
‫אני אקרא את הספר שלי.‬
‫היי, גבר.‬ ‫הם מקרינים את ההצעה שלך על המסך הגדול.‬
‫אנחנו לא יודעים איפה שאריס,‬ ‫אבל אנחנו מקווים שהיא אמרה "כן".‬
‫מה מצב החירום?‬
‫אני צריכה שתנתק את המים.‬ ‫-מה הבעיה?‬
‫אימא שלך.‬ ‫-אימא שלך!‬
‫רק שאלתי שאלה.‬
‫אני אומרת שאימא שלך היא הבעיה.‬
‫היא באמבטיה שלי, ברנרד,‬
‫במים החמים שלי ובקצף שלי.‬
‫וזה לדעתך "מקרה חירום"?‬
‫תקשיבי, דודה, היא במשבר.‬
‫כן, והיא שוברת אותי.‬
‫היא איומה.‬
‫אתה חייב לקחת אותה, בבקשה.‬
‫משהו יקרה. אני עוד אעשה לה משהו.‬
‫פשוט תדברי איתה ותסבירי לה איך את מרגישה.‬
‫אני לא יכולה! היא במשבר!‬
‫אולי עדיף שאעבור דירה.‬
‫לפחות בהתחלה היא נעלה את עצמה בחדר ובכתה.‬
‫היא לא אכלה. היא לא התרחצה.‬
‫זה היה מעולה.‬
‫עכשיו היא בחוץ.‬
‫תקשיבי, עד שהיא תצא מהמשבר,‬ ‫את לא יכולה לעשות כלום.‬
‫המצב שלה השתפר מאוד.‬ ‫מה את רוצה? שהיא שוב תהיה עצובה?‬
‫זוכרת את ספרינקלס, הכלבה שלנו שמתה?‬
‫נכנסת לשירותים שלך כדי לשאול אותי את זה?‬
‫לא, נכנסתי לשירותי האורחים שלי‬ ‫כדי לשאול אותך, אבל לא היית שם.‬
‫זוכרת כמה היית עצובה‬
‫כשאימא ואבא חזרו הביתה עם הקולר שלה?‬
‫האמת שהייתי די קטנה כשספרינקלס מתה.‬
‫אני בקושי זוכרת אותה.‬
‫מבחינתי היא הייתה הכלבה שלך, לא שלי.‬
‫לעזאזל.‬
‫זוכרת שלא הזמינו אותך לנשף הסיום?‬
‫ילדה הריונית מסכנה ועלובה,‬
‫לבד בבית, שמנה.‬
‫זה היה עצוב, נכון?‬
‫מעציב אותי לחשוב על זה.‬
‫ואותי זה מעצבן. מה נסגר? מה את עושה?‬
‫אני רק מעלה זיכרונות.‬
‫כשאני עם אחותי, אני נזכרת בעבר.‬
‫זוכרת שמיסטר גירש מהבית את אחותה של סילי?‬
‫לקרישה, מה את מנסה להגיד?‬
‫תקשיבי, אני שמחה שאת פה,‬ ‫ואני שמחה שאני יכולה לתמוך בך,‬
‫אבל התרגלתי לעשות דברים בדרך שלי.‬
‫אז פשוט תגידי את זה, פסיכית.‬
‫מה…‬
‫לא היית צריכה להכניס לזה את "הצבע ארגמן".‬
‫הייתי נואשת.‬
‫תקשיבי…‬
‫תמכת בי בענק.‬
‫אני יודעת את זה ואני אסירת תודה.‬
‫ואם פגעתי בך באיזושהי צורה, אני מצטערת.‬
‫תשמעי מה אני אעשה.‬ ‫אני אעזוב ואתן לך קצת זמן לעצמך.‬
‫אני אלך הביתה.‬
‫אני אחכה לבני, כי אני חייבת לדבר איתו.‬
‫וכשאחזור לכאן…‬
‫פשוט תגידי לי איך את רגילה לעשות דברים.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר. תבורכי.‬
‫עבר חודש מאז שרקדתי בעירום‬ ‫לצלילי צ'אקה קאן.‬
‫לא מפריע לי שתרקדי בעירום.‬
‫זה יפריע לך כשתראי איך אני עושה את זה.‬
‫אין מצב שרופא השיניים הוא הרוצח.‬
‫יש עוד שלוש שעות עד סוף הספר.‬
‫אני לא יודע. אני עושה הכול בשבילה.‬
‫זה בכלל לא ספר קולי אמיתי.‬
‫הקלטתי לה את הסיפור‬ ‫רק כדי לחסוך לה שני דולר.‬
‫ורופא השיניים הוא הרוצח.‬
‫אתה יודע מה זה לעשות הכול בשבילה?‬ ‫למרוט לה את הגב.‬
‫אתה צריך להיפרד ממנה.‬
‫אני היחיד פה שאשתו עזבה אותו.‬
‫אשתך עזבה אותך?‬ ‫-כן.‬
‫היא אמרה שהיא הרגישה תקועה בחיים.‬ ‫היא הייתה עצובה.‬
‫היא הרגישה שאין לה תכלית.‬
‫כל מיני תלונות קטנוניות כאלה.‬
‫נשמע שהיא הייתה במשבר רציני.‬
‫אלוהים. הם הרגו את האח?‬
‫כן, רג'ינה הייתה במשבר,‬
‫והיא מנסה לשכנע אותי ללכת לטיפול‬ ‫כדי להאשים אותי בבעיות שלה.‬
‫גם אותי מאשימים אותי בכל דבר.‬ ‫אולי זו באמת אשמתי.‬
‫לא, אל תעשה את זה.‬
‫אל תאשים את עצמך בבעיות שלה.‬
‫אני בטוח עושה משהו לא בסדר.‬
‫לא. היא פשוט ככה.‬
‫אז איך אני אתקן אותה?‬ ‫-לא באחריותך לתקן אותה.‬
‫אם היא רוצה לתקן את עצמה, זה באחריותה.‬
‫אתה יכול רק לעזור.‬
‫לעזאזל!‬
‫זה מה שרג'ינה מנסה להגיד לי?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫היא לא מנסה לעזוב אותי.‬
‫היא מנסה לחזור הביתה.‬
‫אני צריך ללכת לעזור לאישה שלי.‬
‫ואני צריך לזרוק את האישה שלי.‬
‫רגע. לאן אתה הולך?‬ ‫אנחנו עדיין בכלא כדורסל.‬
‫זה לא כלא אמיתי.‬
‫הדלת אפילו לא נעולה.‬
‫אבל הדלת בחוץ נעולה.‬
‫המותק שלי רוצה שאלך לטיפול, אז נלך לטיפול.‬
‫הן לא שומעות אותי בגלל צ'אקה.‬
‫למה כל החלקים שלך נוגעים ברצפה?‬
‫אלוהים.‬ ‫-אלכסה, לכבות מוזיקה!‬
‫אני חייב לעשות משהו.‬
‫אני צריך לשתות.‬
‫מה ראיתי עכשיו?‬
‫לעזאזל.‬
‫אלוהים.‬
‫אני צריך שהעיניים שלי ישתכרו.‬