EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Vill du starta den sticker du in den.
Sergeant Ricci.
Vart ska vi, major?
Tja, jag...
Jag vet inte...
Du är chefen, va?
Ja.
Du visade Ayaz vem som bestämmer.
-Det var en olycka. Jag... -Jaså?
Be inte om ursäkt för att du är stark.
-Jag är ledsen... -Vad sa jag?
Okej.
Det gör ont!
För att du är svag, Terenzio.
Vem vill ha bort Terenzio?
Dra åt helvete! Öppna.
Vad har ni hittat?
Koordinaterna som Rik skrev ner...
Det var allt generalerna sa, Sylvie.
Koordinaterna som Rik skrev ner på NATO överensstämmer
med en hydroelektrisk damm i Starakvarteret.
Det verkar logiskt.
Ja, om sovjeterna byggde en hemlig bunker för längesen, en damm...
En damm skulle vara ett bra sätt att dölja en bunker på.
Om bunkern är under reservoaren skulle vi skyddas från solen.
Det är goda nyheter. Vilka är de dåliga?
Hej!
Mycket bra.
-Dela ut maten. -Vänta, jag måste pissa.
"Måste pissa", är det så unga damer pratar nuförtiden?
"Unga damer?" Ingen aning.
Nån där?
Har Ayaz kommit ut?
-Är allt okej där inne? -Vänta!
Vänta lite.
Så longitud- och latitudkoordinaterna Rik hörde...
-Det var allt de sa! -Ingen klandrar dig.
Det finns bara två platser.
Horst säger att det är 250 meter bort i varje riktning.
Men det är inget problem om vi vet vad vi letar efter,
-om vi har en beskrivning, eller... -Men det har vi inte.
-Det har vi inte. -Nej.
Jag har tränat på spaning. Jag kan hitta bunkern.
Du har "hjälpt" oss nog. Håll tyst.
Jag ska meddela Mathieu.
Du söker vidare på nätet.
Försök hitta exakt var den ligger.
De har hållit stället hemligt i 60-70 år
och du tror att vi hittar det genom några bilder på nätet?
Vi måste. För gör vi inte det är vi döda.
Vi landar på en flygbas, 15 kilometer från bunkern.
I Vitryssland?
-I Bulgarien. -Var är det?
-Bredvid Turkiet. -Spelar det roll?
Det viktiga är...
...att vi bara har 30 minuter
att ta oss från flygbasen till bunkern före soluppgången.
Hur kommer vi dit?
-Dominik kan inte gå långt. -Jo!
Vi landar på en flygbas. Det finns fordon där.
-Och om inte? -Jag bär honom.
-Vi har inte tid. -Då...
Vi måste...
-Även om vi springer... -Det räcker!
Mathieu kanske ser det som sitt jobb att uppmuntra er,
skydda er,
men det är inte mitt jobb och jag är ingen ledare.
Men om bunkern inte fungerar
har vi varken bränsle eller tid till en plan B.
När vi landar måste alla vara redo att ge sig av.
Dammen kan vara upplyst.
Flyger vi förbi kanske vi ser den.
Vi har tur om vi tar oss till flygbasen. Motvind.
Vi skulle fixat mer bränsle.
Jakub sa att han fyllde bilen.
Vi skulle tagit två.
Det var bra gjort, Sylvie. Du gjorde allt du kunde.
Det räckte inte.
Vi har inte tid med din självömkan.
Det har jag inte...
Jag tycker bara synd om dem.
De är tacksamma för dig. Du är en ledare.
Visst...
Jag förstår inte varför flygvapnet inte såg det.
Jag blev inte utkastad, som jag sa.
Va?
Kan vi prata?
-Visst. -Utan Dominik.
Ingen kan bära nån i 15 kilometer på så kort tid.
Du kommer på nåt. Du är tuff.
Det behöver du inte höra av mig.
Vem trotsade Terenzio innan utan rädsla?
Jag måste säga dig nåt.
Jag opererades för en månad sen.
Jag ska inte döma.
Nej, inte det.
Jag behövde pengar till Dominiks behandling.
Jag sålde en njure.
De sa att jag var rätt storlek. Jag var frisk, drogfri...
Jag fick 15 000 euro.
Nu förstår jag varför du var så upprörd över att vi inte åkte till Moskva.
Det handlade inte om mig. Det gör det aldrig.
Det är inte bara Dominik som är svag.
Jag kan nog inte heller springa långt.
Då bär jag dig också.
Det begär jag inte.
Om jag inte hänger med måste du lova...
...att bära min son.
Det gör jag.
Du kan räkna med mig.
Jag vet.
Ledsen att avbryta.
Ayaz...kan vi prata?
Vi sågs knappt de första åtta månaderna.
Han var stationerad i Mali. Jag var i Afghanistan.
Sen stationerades båda i Belgien.
Det var...
En dag började han klaga...
...på trötthet och viktnedgång.
Jag sa åt honom att inte oroa sig.
Jag retade honom
och sa att han inte skulle ha dejtat en fyra år yngre tjej.
Han ignorerade smärtan i flera veckor på grund av mig.
Bukspottkörtelcancer.
Den åt upp honom inifrån.
Jag slutade dagen efter hans död.
Jag är den sista folk ska lyssna på.
Jag beklagar sorgen.
Det gör jag.
Men...
...i hela mitt liv...
...är det det dummaste jag nånsin hört.
Förlåt dig själv.
Fan. Ska du dö med de tankarna om det är slutet?
Det finns inte många ställen som erbjuder avskildhet.
Gå ner med Terenzio.
-Jag borde vara där nere. -Va?
Jag borde vara där nere med honom.
Ayaz...
Du måste förlåta mig för att jag lämnade dig på NATO.
Terenzio sa att jag redan gått.
-Hur visste du? -Jag såg dig.
På datorskärmen.
Det var bara en sekund, jag var inte säker, men...
Varför sa du inget?
Om du varit död
hade jag inte behövt träffa dig igen...
...efter att jag försökt få bort dig från planet.
Jag förlåter dig.
-Bara så där? -Vill du inte det?
Jo, men...
..."öga för öga".
-Va? -Vi utjämnar ställningen.
Skada mig.
-Rik... -Nej, jag menar allvar.
Skada mig.
För 20 år sen satt jag i fängelse.
Jag insisterade på att fru och barn inte skulle hälsa på.
Men jag lovade...
...att när jag kom ut skulle vi fortsätta som om inget hänt.
Tre år senare
kom jag ut och åkte aldrig mer hem.
Och nu går det inte.
Det krävs mod för att acceptera sina misstag och det har du precis gjort.
Vi kan väl gå vidare.
Okej.
Eftersom vi erkänner saker,
jag ljög också om varför jag skulle till Ryssland.
Det var inte nån säkerhetskonferens.
Jag hade träffat en kvinna på nätet.
Ja, det är pinsamt, jag vet.
Varför det?
Kanske inte.
Älskade du henne?
Det varade inte länge, men hon var allt jag sökte.
Snäll, rättskaffens, hårt arbetande.
Hon hade en egen nagelsalong.
-Hon är vacker. -Ja, hon är vacker.
Vi landar snart.
Ska ni hjälpa till eller... Köper ni örhängen?
Va?
Reklam för örhängen.
Jag har träffat modellen några gånger. Rena vraket.
Tack, Ines.
Vad är det med honom?
För att maximera vår tid där nere, går vi ner snabbare.
För att spara tid vid landningen söker vi inga trappor
utan går av via lastutrymmet.
Vi går via elektronikutrymmet.
Vad gör jag med min andning?
Vi kan inte ta bagage.
Du kan ta din syrgas.
Inga undantag. Vi har inte tid.
Det gäller alla.
Bränsle.
-Han sa: "Ta inte med nåt." -Jag vet.
Men undantag görs för en speciell grabb.
Okej?
Vi klarar det.
Vi kör på bränslerester, men vi klarar det. Vi hörs snart.
När jag har landat går det inte lika fort...
Jag hjälper dig. Och Horst, Jakub...
Hjälp de svagare passagerarna.
-Men... -Jag säger inte att jag ger upp.
Men du måste lova att om jag blir för långsam,
-lämnar du mig... -Tänk inte ens på det.
Jag måste tänka på det. Jag vet inte vad som väntar oss.
-Du måste lova. -Sluta.
Om du inte gör det,
kan jag lika gärna...
-...krascha planet. -Va?
Om jag ska döda alla borde jag göra det fort.
Visst.
Men det händer inte.
Jag kommer snart.
Ayaz? Rik?
-Återstående tid? -Trettionio minuter.
-Check. -Detsamma.
Och platsen?
Ayaz och jag har båda vägbeskrivningar till dammen.
En sista sak.
För att nå elektronikutrymmet måste vi passera Terenzio.
Vad gör vi med honom?
Jag skulle lämna honom där nere.
Han kunde ha visat att han inte är en skitstövel.
-Men han misslyckades. -Och han är farlig.
Det är upp till Ayaz.
Det var dig han försökte döda.
Jag vet inte.
Jag vet inte vad som väntar i nästa liv, men om vi ska dit idag
vill jag inte döma nån till döden som det sista jag gör.
Okej.
Men handfängslen ska vara kvar.
Det är en sak att förlåta, men en annan att glömma.
Vad sa Jakub om bunkern?
Senast jag kollade hade de inte hittat nåt speciellt.
Ett problem i taget.
Passagerare på flight 21, vi landar strax.
Vi har bara 30 minuter, så ta inte med nåt som sinkar er.
Allt kommer bli bra. Jag lovar. Hör du mig?
När vi har fordon
delar vi upp oss och letar upp bunkern...
Eller gör vårt bästa.
Det är en tröst att veta att var vi än hamnar,
så hamnar vi där tillsammans.
Är det inte en Globemaster?
-Det är det. -Det är ett gott tecken.
Vi är åtminstone på rätt flygplats.
Dela upp er i två grupper.
Hör alla? Inte en sekund att avvara.
-Vem har nyckeln till handfängslen? -Vem bryr sig? De ska vara på.
Kolla bränslemätaren.
Du ser inte ut att må bra.
Inte du heller, men det är inget nytt.
Jag borde inte klaga,
eftersom du är den storsinta som inte lämnar mig här.
Det var inte jag som ville rädda dig. Det var Ayaz.
Mannen du lämnade att dö.
Hur mycket tid?
Trettiofyra minuter.
Och en tank full av bränsle!
-Du? -Samma här.
Oroa dig för dig själv.
Jag gör det inte för mig.
Att du blir måste säga att en mekaniker räddade pilotens liv
får mig att vilja leva.
Kom! Nu sticker vi!
-Kan du vägen? -Här.
Är alla med?
Okej!
Om vi inte ses igen, så gjorde du ett bra jobb. Tack.
-Ser du dem? -Ja.
Men jag tappar bort dem vid hörnen.
Tre kilometer till.
Ingen täckning.
-Fan också! -Vad är det?
-Inget. -Är det "inget"?
Vi hade så bråttom eftersom vi sa inga väskor...
Jag glömde Henris aska.
Vi kör tillbaka när vi har hittat bunkern,
så fort det blir mörkt igen.
-Ja, det gör vi. -Okej.
Sitt stilla.
Jag vill se dig hålla balansen
med handfängslen på.
-Det vill du säkert! -Låt honom vara, Laura.
Som om jag tänker på dig på det sättet!
Hur har du tid...
...med att både döda folk och ligga med Ines?
Ligga med vem?
Jag har sett hur du dreglar.
Laura, snälla.
Om vi bortser från vad du är för en kille, så är hon hälften så gammal som du.
Mindre åldersskillnad än killen du var med.
-Varför bråkar ni? -Han var min chef.
-Din chef. Visst. -Varför hoppar du inte av?
Ingen vill ha dig här. Du har bara varit till besvär.
Besvär? Som när jag räddade ditt liv?
Du räddade oss bara för att vi redan var ombord.
Javisst.
Tänkte du nånsin att vi kanske inte ville bli räddade?
Vissa hade kanske föredragit att stanna med sina familjer.
Allt väl?
Så långt.
Har du nån signal?
Hur mycket tid har vi?
Nej. För lantligt.
-Soluppgång om 24 minuter. -Okej.
Vad ska vi leta efter?
Nån ovanlig formation...
Va?
-Mamma! -Vad är det?
-Ayaz? -Ayaz!
-Ayaz? -Mamma!
-Ayaz? -Se upp!
-Ayaz! -Se dig för!
Jag har inte sett dem på ett tag. Sakta ned.
De kan vägen!
Vägen delar sig här.
Bara en kilometer.
Bra. Toppen.
-Vilken väg var det? -Höger.
Mitt huvud.
-Vi måste ut! -Okej.
Vi sticker!
-Vad hände? -Ingen aning.
Dominik!
Mitt huvud!
-Vad hände? -Ingen aning, han bara frös.
Mår du bra, Ayaz?
Hände det igen?
Vadå "igen"?
Vakna. Hör du mig?
Hör du mig, raring? Hör du mig?
Vi diskuterar det på vägen, men det verkar
-som om vi måste gå. -Va?
-Starta motorn! -Nej, den rör sig inte. Vi måste gå.
-Är du galen? -Vi har inte tid att bråka.
Vi går. Kom! Vi måste gå nu.
Kom!
Grinden är öppen!
Arton minuter till soluppgång!
Grinden! Stanna!
-Va? -Grinden. Stanna!
Vad hände?
Vi måste hålla den öppen för de andra.
Vi sliter den ur spåren!
Herregud!
Rör inget, det är el i!
Vakna, Osman!
Vi måste öppna den!
-Det måste finnas några kontroller. -Osman!
Osman!
-Jag gör det. -Efter vad du sa?
-Du sa att jag var tuff! -Ja.
Du är inte i form att bära nån. Nån borde bära dig.
Har du haft det länge?
Sen igår. Bara ett par gånger.
Jag ska döda Terenzio.
Ayaz!
-Gå. -Kom.
Vilket håll?
Ring de andra.
Ingen signal.
-Jäklar! -Tänk, Ayaz.
-Du minns inte, va? -Höger, tror jag.
-Tror du? -Eller kanske vänster...
-Vad ska vi göra? -Välja en väg.
-Jag minns inte. -Den här vägen?
-Förlåt. -Pressa honom inte.
Men vi har inte lång tid på oss.
-Vänster. -Vänster?
-Vänster, tror jag. -Okej.
-Kom. Vi har inte tid att bråka. -Hur mycket tid har vi?
-Sylvie sa 35 minuter, va? -Det var 25!
Vi kan lika gärna gå tillsammans... Kom.
Han har fortfarande puls, men den är svag.
Du gjorde det.
Okej, vi går.
-Hur är det med Osman? -Medvetslös, men med puls.
Vi lägger honom där bak.
Vad händer?
-Knappen måste hållas in. -Kan vi inte pressa upp den?
Det är en säkerhetsmekanism. Den ska stoppa folk från att göra det vi gör.
Vad gör vi, då?
Parkerar på tvären?
De andra får inte plats. Det finns el i.
Vi har bara 16 minuter!
-Hur hittar vi bunkern till fots? -Hur ska vi kunna flytta honom?
Jag trycker.
På knappen.
När de är här hoppar jag in i jeepen.
Det behöver du inte.
De kommer snart. Jag hoppar in med dem.
Det borde göra mig fri från skuld.
Okej.
Lås upp handfängslen.
Okej.
Vi parkerar vid bunkerns entré om vi hittar den.
Håll utkik efter jeepen.
Det låter som en bra plan.
Lasta in Osman. Ge mig nyckeln.
Du övergav Ayaz, nu räddar du honom, och ni är kvitt.
Gud förlåter de som ångrar sig, sa Rik.
Räck mig handen.
Tack.
Vad gör du?
Om du bara vill rädda dig själv,
hur kan vi lita på att du stannar och räddar de andra?
De frigör dig.
Vet du vad du är?
Ja. En ledare.
En bitch! Du är en bitch!
Ett staket!
Med kedja. Det ser låst ut.
-Var är entrén? -Det finns ingen.
Det var fel väg.
Vi vänder och går tillbaka!
Jäklar.
Ingen ratt.
Vi har ändå inte tid.
Vill du klättra över staketet?
Jag går först. Jag lägger skjortan över staketet.
Stanna, Ayaz!
Det är el i staketet. Det står på skylten.
-Vad kan vi göra? -Vi går tillbaka!
Nej! Vänta.
Solen kommer gå upp.
Ge mig lite tid att tänka.
Nio minuter och 45 sekunder.
Solen dröjer inte mycket längre.
Bilar från flygplatsen. Det är lovande.
Ja. Du har rätt.
De andra borde se oss här.
Vad är det?
En ventil. Ett gott tecken!
Det finns trappor här.
Skynda dig, Ayaz.
Kom igen.
Hör på. Det är lätt. Det är vetenskap.
Står vi på nåt icke-ledande...
...och inte rör vid stolpar med motsatta poler samtidigt,
kan vi klättra över staketet.
Det kan vi inte. Solen går snart upp.
Bara gör nåt!
Hur ska vi göra? Hur avleder vi strömmen?
Däcken. Om vi får av dem kan vi stå på dem.
-Gummi är en bra barriär. -Hur får vi av dem?
Hitta en domkraft!
Vi täcker taggtråden med skjortor.
En dörr!
Försiktigt! Den kan vara strömförande.
Det finns ingen tid.
Låst!
Hitta nåt att bryta upp låset med.
Kom igen, Ayaz!
Försiktigt.
Släpp. Försiktigt.
Okej.
Ser ni att jag inte rör två stolpar samtidigt?
Har ni förstått? En i taget.
Här.
-Långsamt. -Okej, allihop.
Så där.
Stopp!
Vänta lite!
Slå inåt, annars bryter du låset.
Kom igen, vi går.
-Vad gör du? -Väntar på de andra.
Det kan du inte!
Hur långt till soluppgången?
-Tre minuter och 27 sekunder. -Jag är tillbaka i tid.
-Hur vet du? -Gå! Det är en order.
Din skithög!
Kom igen!
Här!
Sylvie!
-Kom igen! -Okej!
-Var är de andra? -Där inne.
Var är Terenzio?
-Var han inte med dig? -Nej. In, fort!
-Vad har hänt med dina kläder? -Det är en lång historia.
Ayaz.
Låt mig hjälpa dig.
Okej. Dominik.
Okej! Gör ditt bästa!
Jag är inte rädd.
Jag är redo.
Redo för allt.
Era jävlar!
-Var är de andra? -Jag vet inte.
Det finns en dörr. Vi är nästan där.
Backa!
Vem är Sylvie?
Jag.
De sa att du bestämmer.
Ja. Var är de andra?
Där inne.
Var är den italienske soldaten?
Är han inte här?
Nej.
-Jag hörde att du behöver vila. -Ja.
Det går inte här.
Kom.
-Där är de. -De klarade det!
Det är ett mirakel!
Vad gör ni?
Er pilot sa att ni har flytt för livet senaste veckan.
Ja.
Tja...
Vi löser problemet.
Men vi behöver din hjälp.
Undertexter: Annika Vasiliadou