‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Dacă vrei s-o pornești, ‎trebuie s-o bagi adânc.
‎Sergent Ricci.
‎Unde mergem, dle maior?
‎Păi, eu...
‎Nu știu...
‎Tu ești șeful, da?
‎Da. Afirmativ.
‎I-ai arătat lui Ayaz cine e șeful.
‎- A fost un accident. Eu... ‎- Oare?
‎Nu te scuza că ești puternic.
‎- Îmi pare rău... ‎- Ce am zis?
‎Bine, în regulă.
‎- Doare! ‎- Pentru că ești slab, Terenzio.
‎De acord să-l exilăm pe Terenzio?
‎Să vă ia dracu'! Deschideți!
‎Deci ce ai aflat?
‎Vestea bună. ‎Coordonatele scrise de Rik...
‎- Ce au zis generalii. ‎- Coordonatele găsite de Rik...
‎Sunt de la un baraj hidroelectric ‎din districtul Stara.
‎Ar avea sens.
‎Da, dacă rușii au construit ‎un buncăr secret, un baraj...
‎Securitatea unui baraj... ‎Ar fi un loc bun să ascunzi un buncăr.
‎Dacă buncărul e sub lacul de acumulare, ‎ne-ar proteja de soare.
‎Bine. Asta e vestea bună. Care e cea rea?
‎Bună!
‎Foarte bine.
‎- Poți duce mâncarea. ‎- Mă piș pe mine.
‎„Mă piș pe mine”... ‎Așa vorbesc domnișoarele acum?
‎„Domnișoarele”? Habar n-am.
‎E cineva înăuntru?
‎Ayaz a ieșit?
‎- E totul în ordine? ‎- Așteaptă!
‎O clipă.
‎Bine, deci coordonatele de longitudine ‎și latitudine auzite de Rik...
‎- E tot ce au zis! ‎- Nu dăm vina pe tine.
‎Sunt doar două zecimale după virgulă.
‎Horst spune că sunt cam ‎250 de metri în fiecare direcție.
‎Dar nu contează dacă știm ce căutăm,
‎- ...dacă știm cum arată sau... ‎- Dar nu știm.
‎- Nu știm. ‎- Nu știm.
‎Am antrenat soldați pentru recunoaștere. ‎Pot găsi buncărul.
‎Ne-ai „ajutat” destul. Taci!
‎Îi spun lui Mathieu.
‎Tu mai caută pe internet.
‎Încearcă să afli exact unde este.
‎Au ținut secret locul ăsta ‎timp de 60, 70 de ani,
‎iar tu crezi că-l putem găsi ‎cu câteva poze pe internet?
‎Ar fi bine, altfel suntem morți.
‎Aterizăm la o bază aeriană ‎la 15 km de buncăr.
‎În Belarus?
‎- În Bulgaria. ‎- Unde e asta?
‎- Lângă Turcia. ‎- Contează?
‎Ce contează...
‎e că vom avea doar 30 de minute
‎să ajungem de la bază la buncăr ‎până răsare soarele.
‎Cum?
‎- Dominik nu poate merge. ‎- Ba da!
‎Aterizăm la o bază aeriană, sunt vehicule.
‎- Și dacă nu? ‎- Îl car eu.
‎- Nu vom avea timp. ‎- Atunci vom...
‎Trebuie să...
‎- Chiar dacă fugim... ‎- Liniște!
‎Mathieu crede ‎că e datoria lui să vă încurajeze,
‎să vă protejeze,
‎dar nu e datoria mea și nu sunt un lider.
‎Vă spun că, dacă varianta ‎cu buncărul nu ne reușește,
‎nu avem destul combustibil ‎sau timp pentru planul B.
‎Deci când aterizăm fiți gata de plecare.
‎Barajul va fi iluminat.
‎Dacă survolăm zona, îl vedem.
‎Avem noroc dacă ajungem la bază.
‎- Vânt frontal. ‎- Trebuia mai mult kerosen.
‎Jakub a zis că a umplut cisterna.
‎Dacă lua două...
‎Ai procedat bine, Sylvie. ‎Ai făcut tot ce-ai putut.
‎Nu a fost destul.
‎Nu avem timp să-ți plângi de milă.
‎N-o fac, da? Îmi...
‎Îmi pare doar rău pentru ei.
‎Oamenii aceia îți sunt recunoscători. ‎Ești un lider.
‎Da...
‎Nu știu de ce aviația militară ‎nu a văzut asta.
‎Ți-am zis că m-au dat afară, dar nu e așa.
‎Ce?
‎Putem vorbi?
‎- Sigur. ‎- Departe de Dominik.
‎Nimeni nu poate căra pe cineva ‎15 km într-un timp scurt.
‎Găsești o soluție. Ești tare.
‎Nu trebuie să-ți spun eu asta.
‎Cine l-a înfruntat pe Terenzio fără teamă?
‎Trebuie să-ți spun ceva.
‎M-am operat acum o lună.
‎Nu judec.
‎Nu e asta.
‎Aveam nevoie de bani ‎pentru tratamentul lui Dominik.
‎Mi-am vândut un rinichi.
‎Mi-au zis că sunt compatibilă, ‎sănătoasă, nu consum droguri...
‎Am primit 15.000 de euro.
‎Acum înțeleg de ce te-ai supărat ‎că n-am mers la Moscova.
‎Nu era vorba de mine. ‎Niciodată nu a fost vorba de mine.
‎Trebuie să știi ‎că nu doar Dominik e slăbit.
‎Nici eu nu cred că pot alerga mult.
‎Te car și pe tine.
‎Nu asta te rog.
‎Dacă nu pot ține pasul, ‎vreau să-mi promiți...
‎că îl cari pe fiul meu.
‎Promit.
‎Am să-l car.
‎Poți conta pe mine.
‎Știu.
‎Scuze de deranj.
‎Ayaz...
‎putem vorbi puțin?
‎Abia ne-am văzut în primele opt luni.
‎El era în Mali, iar eu în Afganistan.
‎Apoi ne-au trimis în Belgia.
‎Și a fost...
‎Într-o zi, a început să se plângă...
‎că e obosit și că slăbește.
‎I-am zis că n-are nimic.
‎Îl tot tachinam
‎că n-ar trebui să fie ‎cu una cu patru ani mai mică.
‎Din cauza mea a ignorat durerile ‎săptămâni întregi.
‎Cancer la pancreas.
‎L-a mâncat pe dinăuntru.
‎Am demisionat după ce a murit.
‎Sunt ultima persoană ‎pe care cineva trebuie s-o asculte.
‎Condoleanțe!
‎Îmi pare rău.
‎Dar...
‎Cred că în toată viața mea...
‎e cel mai prostesc lucru auzit vreodată.
‎Trebuie să te ierți.
‎La naiba! Dacă ăsta e sfârșitul, ‎o să mori gândind așa?
‎E printre puținele locuri ‎unde putem avea intimitate.
‎Poți merge jos, la Terenzio.
‎- Ar trebui să fiu acolo. ‎- Ce?
‎De fapt, ar trebui să fiu acolo, cu el.
‎Ayaz...
‎Vreau să mă ierți ‎că te-am abandonat la NATO.
‎Terenzio ți-a zis că am plecat.
‎- Cum să știi? ‎- Te-am văzut.
‎Pe monitor.
‎A fost doar o clipă, nu eram sigur, dar...
‎De ce n-ai zis nimic?
‎Presupun că...
‎dacă mureai,
‎nu trebuia să te văd iar...
‎după ce am încercat să te alung din avion.
‎Te iert, Rik.
‎- Așa, pur și simplu? ‎- Nu asta voiai?
‎Da, dar...
‎„Ochi pentru ochi.”
‎- Ce? ‎- Trebuie fim chit.
‎Lovește-mă!
‎- Rik... ‎- Vorbesc serios.
‎Lovește-mă!
‎Acum 20 de ani, am fost închis.
‎Am insistat ca soția și copiii ‎să nu mă viziteze.
‎Dar le-am promis...
‎că, atunci când ies, vom fi ca înainte.
‎După trei ani
‎am ieșit din închisoare ‎și n-am mai mers acasă.
‎Iar acum... nu mai pot merge.
‎Îți trebuie curaj să-ți înfrunți ‎greșelile, iar tu ai făcut asta.
‎Hai să mergem mai departe, bine?
‎Bine.
‎De acord.
‎Din moment ce ne confesăm,
‎am mințit când am zis ‎de ce mergeam în Rusia.
‎Nu era pentru o conferință de securitate.
‎Am întâlnit pe internet o femeie.
‎Da, e rușinos, știu.
‎De ce e rușinos?
‎Poate... că nu e.
‎O iubeai?
‎Nu a durat mult, dar era tot ce căutam.
‎Era bună, cinstită, muncitoare.
‎Avea un salon de manichiură.
‎- E frumoasă. ‎- Da, este.
‎O să aterizăm.
‎Ne ajutați sau... cumpărați cercei?
‎Ce?
‎E o reclamă la cercei.
‎Chiar m-am întâlnit cu modelul ‎de câteva ori. Era varză.
‎Mersi, Ines.
‎Ce are?
‎Atenție, pentru a maximiza timpul la sol, ‎coborâm rapid.
‎După ce aterizăm, ‎nu mai pierdem timpul să căutăm scara,
‎ci ieșim prin cală.
‎Ieșim prin gaura din cala de avionică.
‎Ce facem cum respirația mea?
‎Nu putem lua niciun bagaj.
‎Îți poți lua concentratorul.
‎Fără excepții. Nu avem timp.
‎Suntem cu toții implicați.
‎Combustibil.
‎- A zis să nu luăm nimic. ‎- Știu.
‎Dar un băiat special ‎primește o excepție specială.
‎Bine?
‎O să reușim.
‎Fără combustibil, dar vom reuși. ‎Ne auzim în curând.
‎Odată aterizați, n-o să pot ‎să mă mișc repede...
‎Te ajut. La fel și Horst, Jakub...
‎Ajutați pasagerii slăbiți.
‎- Dar... ‎- Nu zic că renunț.
‎Dar vreau să-mi promiți ‎că, dacă te încetinesc,
‎- ...mă lași... ‎- Să nu te gândești!
‎Trebuie. Nu știu ce ne așteaptă.
‎- Promite-mi! ‎- Încetează.
‎Da...
‎Dacă nu vrei,
‎atunci mai bine
‎- ...prăbușesc avionul. ‎- Ce?
‎Dacă îi omor pe toți, măcar să fie rapid.
‎Bine, în regulă.
‎Dar nu se va întâmpla.
‎Revin.
‎Ayaz? Rik?
‎- Suntem sincronizați? ‎- Mai sunt 39 de minute.
‎- Confirm. ‎- La fel.
‎Și poziția?
‎Eu și Ayaz avem instrucțiunile spre baraj.
‎Încă ceva.
‎Trebuie să trecem de Terenzio ca să ieșim.
‎Ce facem cu el?
‎Dacă ar fi după mine, l-aș lăsa acolo.
‎A avut multe ocazii ‎să arate că nu e nemernic.
‎- N-a reușit. ‎- Și e periculos.
‎Cred că depinde de Ayaz.
‎Pe tine a încercat să te ucidă.
‎Nu știu.
‎Nu știu ce urmează în viața de apoi, ‎dar dacă e să ajungem acolo azi,
‎nu vreau ca ultimul meu gest ‎să fie o condamnare la moarte.
‎Bine.
‎Dar cătușele rămân.
‎Una e să ierți, alta e să uiți complet.
‎Ce a zis Jakub de buncăr?
‎Nu găsiseră nimic clar.
‎Câte o problemă pe rând.
‎Pasageri ai zborului 21, ‎aterizăm în curând.
‎Țineți minte, avem 30 de minute. ‎Nu luați ceva care vă încetinește.
‎O să fie în regulă, promit. M-auzi?
‎Când găsim mașinile
‎ne împărțim și căutăm buncărul.
‎Sau măcar încercăm.
‎Mă liniștește gândul ‎că, indiferent unde sfârșim,
‎o să fim împreună.
‎Ăla e un Globemaster?
‎- Ba da. ‎- E un semn bun.
‎Măcar știm că suntem unde trebuie.
‎Bine, două grupuri.
‎Auziți? N-avem o secundă de pierdut!
‎- Cine are cheia de la cătușe? ‎- Nu contează. Rămâi cu ele.
‎Vezi dacă are benzină!
‎Nu arăți prea bine.
‎Nici tu, dar nu e nimic nou.
‎N-ar trebui să mă plâng,
‎tu ai fost matur și nu m-ai lăsat aici.
‎Nu eu am zis să te salvăm, ci Ayaz.
‎Cel pe care l-ai lăsat să moară.
‎Cât timp mai e?
‎34 de minute. Și un rezervor plin!
‎- La tine? ‎- La fel.
‎Gândește-te la tine.
‎Nu o fac pentru mine.
‎Gândul că un mecanic a salvat un pilot
‎îmi dă putere să trăiesc.
‎Haideți! Să mergem!
‎- Știi drumul? ‎- Îl am aici.
‎Sunteți toți?
‎Bine!
‎Dacă nu ne mai vedem, ‎ați făcut o treabă grozavă. Mulțumesc.
‎- Îi vezi? ‎- Da.
‎Dar îi mai pierd la curbe.
‎Trei kilometri.
‎Nu este rețea.
‎- La naiba! ‎- Ce?
‎- Nimic. ‎- Cum „nimic”?
‎Ne-am grăbit, am zis fără bagaje...
‎Am uitat cenușa lui Henri.
‎Ne întoarcem după ce găsim buncărul.
‎Când se întunecă.
‎- Da. ‎- Bine.
‎Poți să nu te mai miști?
‎Să te văd pe tine ținându-ți echilibrul ‎cu cătușe la mâini.
‎- Sunt sigură! ‎- Laura, lasă-l.
‎- De parcă mă gândesc la tine așa. ‎- Cum să ai timp?
‎Vrei să ucizi și să te culci cu Ines!
‎Cu cine?
‎- Te-am văzut salivând după ea. ‎- Laura, te rog!
‎Lăsând la o parte ce fel de om ești, ‎are jumătate din vârsta ta.
‎Mai puțin decât cel cu care erai tu.
‎- De ce vă certați? ‎- Era șeful meu.
‎- Șeful tău. Da, sigur. ‎- De ce nu cobori?
‎Nu te vrea nimeni aici. ‎Ai făcut doar probleme.
‎Probleme? Ca atunci ‎când ți-am salvat viața?
‎Ce? Ne-ai salvat ‎pentru că eram deja îmbarcați.
‎Da, sigur.
‎În plus, te-ai gândit ‎că poate nu voiam să fim salvați?
‎Poate că unii dintre noi preferau ‎să rămână cu familiile lor.
‎Toate bune?
‎Până acum, da.
‎Ai semnal?
‎Cât mai avem?
‎Nu. E zonă izolată.
‎- 24 de minute până la răsărit. ‎- OK. Ce căutăm?
‎O formațiune neobișnuită.
‎Ce?
‎- Mamă! ‎- Ce este?
‎- Ayaz? ‎- Ayaz!
‎- Ayaz? ‎- Mamă!
‎- Ayaz? ‎- Hei!
‎- Ayaz! ‎- Vezi pe unde mergi!
‎Nu-i mai văd. Încetinești?
‎Știu drumul!
‎Aici se bifurcă drumul.
‎Mai e un kilometru.
‎Bine. Grozav!
‎- Încotro? ‎- La dreapta.
‎Capul meu!
‎- Să ieșim! ‎- Bine.
‎Hai odată!
‎- Ce e? ‎- Nu știu.
‎Dominik!
‎Capul meu!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nu știu. A înghețat.
‎Ești bine, Ayaz?
‎S-a întâmplat iar?
‎Cum adică „iar”?
‎Trezește-te! Mă auzi?
‎Mă auzi, scumpule? Mă auzi?
‎Discutăm pe drum, dar după cum sună,
‎- ...mergem pe jos. ‎- Ce?
‎- Pornește motorul! ‎- Nu se mișcă! Mergem pe jos.
‎- Ești nebun? ‎- Nu e timp!
‎Hai! Trebuie să plecăm acum!
‎Haideți!
‎Poarta e deschisă!
‎18 minute până la răsărit!
‎Poarta! Oprește!
‎- Ce? ‎- Poarta. Oprește!
‎Ce e?
‎Să rămână deschisă!
‎O tragem de pe șine!
‎Dumnezeule!
‎N-o atinge! E electrificată!
‎Osman, trezește-te!
‎Trebuie s-o deschidem!
‎- Trebuie să fie ceva! ‎- Osman!
‎Osman!
‎- Lasă-mă! ‎- După ce mi-ai zis?
‎- Ziceai că sunt puternică! ‎- Da.
‎Nu poți căra pe nimeni. ‎Ar trebui să te care pe tine cineva.
‎De când ai asta?
‎De ieri. Mi s-a întâmplat de trei ori.
‎O să-l omor pe Terenzio.
‎Ayaz!
‎- Haide! ‎- Hai!
‎În ce direcție?
‎- Sună-i pe ceilalți. ‎- Nu e semnal.
‎- Rahat! ‎- Gândește-te, Ayaz!
‎- Nu-ți amintești? ‎- În dreapta, cred.
‎- Crezi? ‎- Sau stânga...
‎- Ce facem? ‎- Alegem o cale.
‎- Nu știu.. ‎- Simți că e pe aici?
‎- Regret. ‎- Nu-l mai presați.
‎Nu avem timp!
‎- Stânga. ‎- Stânga?
‎- Stânga, cred. ‎- OK.
‎- Nu e timp să ne contrazicem. ‎- Cât mai e?
‎- Sylvie zicea 35 de minute, da? ‎- Erau 25!
‎Bine. Să mergem cu toții. Haideți!
‎Mai are puls, dar e slab.
‎Ai reușit.
‎Bine, hai!
‎- Cum e Osman? ‎- Inconștient dar cu puls.
‎Să-l punem în spate.
‎Ce se întâmplă?
‎- Trebuie ținut apăsat. ‎- Nu-l poți bloca?
‎Un mecanism de securitate. ‎Ca oamenii să nu facă ce facem noi.
‎Și ce facem?
‎Punem mașina acolo?
‎N-o să poată trece. Se curentează.
‎Mai avem doar 16 minute!
‎- Cum găsim buncărul pe jos? ‎- Cum îl deplasăm?
‎Țin eu apăsat.
‎Apăs eu butonul.
‎Când vin ei, urc în mașina lor.
‎Nu trebuie s-o faci.
‎O chestiune de câteva minute. ‎Sar în mașina lor.
‎Asta ar trebui să-mi spele păcatele.
‎Bine.
‎Desfă-i cătușele.
‎Bine.
‎Parcăm lângă ușa buncărului, dacă-l găsim.
‎Să te uiți după Jeep.
‎Pare un plan bun.
‎Voi luați-l pe Osman. Dă-mi cheia.
‎L-ai abandonat pe Ayaz, ‎acum îl salvezi și sunteți chit?
‎Rik a zis că Dumnezeu ‎îi iartă pe cei care se căiesc.
‎Dă-mi mâna.
‎Mulțumesc.
‎Hei! Ce faci?
‎Dacă vrei doar să te salvezi, ‎cum să cred că o să-i salvezi pe alți?
‎Îți desfac ei cătușele.
‎Știi ce ești?
‎Da, un lider.
‎O nenorocită! Asta ești!
‎E un gard!
‎Un lanț. E blocat.
‎- Unde e intrarea? ‎- Nu e niciuna.
‎Am greșit drumul.
‎Atunci să ne întoarcem!
‎Rahat!
‎N-are volan.
‎Oricum nu avem timp.
‎Și ce? Vrei să sărim gardul?
‎Sar eu primul. Îmi pun cămașa pe gard.
‎Ayaz, oprește-te!
‎Gardul e electrificat. ‎Scrie pe semnul ăla.
‎- La naiba! Ce facem? ‎- Ne întoarcem!
‎Nu! Stați.
‎O să răsară soarele.
‎O clipă, să mă gândesc.
‎Nouă minute, 45 de secunde.
‎Răsare soarele curând.
‎Camioane. Promițător, nu?
‎Da, aici e. Ai dreptate.
‎Ceilalți ar trebui să vadă mașina.
‎Ce e aia?
‎Ventilație. E un semn bun!
‎Sunt niște scări aici.
‎Grăbește-te, Ayaz!
‎Haide!
‎Bine, ascultați cu atenție. ‎E simplu. E fizică.
‎Câtă vreme stăm pe ceva neconductor...
‎și nu atingem în același timp ‎firele cu polarități diferite,
‎putem sări gardul.
‎Nu putem. Soarele trebuie să răsară.
‎Fă ceva!
‎Cum facem să nu fim conductori?
‎Dacă scoatem cauciucurile alea, ‎ne putem urca pe ele.
‎- Cauciucul e o barieră bună. ‎- Cum le dăm jos?
‎- Un cric! ‎- Punem cămăși pe sârma ghimpată.
‎O ușă!
‎Ai grijă! Ar putea fi electrificată.
‎Nu e timp.
‎E închisă!
‎Găsiți ceva cu care să spargeți ușa.
‎Haide, Ayaz!
‎Ai grijă!
‎Dă-i drumul. Ai grijă.
‎Bine.
‎Vezi că nu ating ‎două fire în același timp?
‎Ai văzut? Unul câte unul.
‎Poftim.
‎- Încetișor. ‎- Bine.
‎Așa.
‎Stai!
‎Stai o clipă!
‎Lovește spre interior, ‎ca să spargi încuietoarea.
‎Haide!
‎- Ce faci? ‎- Îi aștept pe ceilalți.
‎Nu poți!
‎Rik, cât mai e până la răsărit?
‎- Trei minute și 27 de secunde. ‎- O să vin la timp.
‎- De unde știi? ‎- Du-te! E un ordin.
‎Nenorocito! Ești o nenorocită!
‎Haide!
‎Aici!
‎Sylvie!
‎- Haide! ‎- Bine!
‎- Și ceilalți? ‎- Înăuntru.
‎Unde e Terenzio?
‎- Nu era cu voi? ‎- Nu. Intrați!
‎- Unde vă sunt hainele? ‎- Poveste lungă.
‎Ayaz.
‎Măcar lasă-mă să te ajut.
‎Bine. Dominik.
‎Bine! Arată-mi ce poți!
‎Nu îmi e frică!
‎Sunt pregătit.
‎Sunt pregătit pentru orice!
‎Nenorociții!
‎- Unde sunt ceilalți? ‎- Nu știu.
‎Uite o ușă! Mai e puțin.
‎Înapoi!
‎Cine e Sylvie?
‎Eu.
‎Au zis că tu ești șefa.
‎Da. Unde sunt ceilalți?
‎Înăuntru.
‎Unde e soldatul italian?
‎Nu e aici?
‎Nu.
‎- Am auzit că sunteți obosiți. ‎- Da.
‎Aici nu vă odihniți.
‎Haideți.
‎- Uite-i! ‎- Au reușit!
‎E un miracol!
‎Ce faceți?
‎Pilotul vostru ne-a spus ‎că de o săptămână fugiți.
‎Da.
‎Ei bine...
‎Vom rezolva problema.
‎Dar avem nevoie de ajutor.
‎Subtitrarea: Maria-Andreea Popescu