EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Vil du starte henne, må du stikke den inn.
Sersjant Ricci.
Hvor skal vi, major?
Jeg...
Jeg vet ikke.
Er ikke du sjefen?
Jo. Bekreftet.
Du viste Ayaz hvem som er sjefen.
-Det var en tilfeldighet. Jeg... -Var det det?
Ikke unnskyld at du er sterk.
-Beklager... -Hva sa jeg?
Ok.
Det gjør vondt!
Fordi du er svak.
Er alle for å utestenge Terenzio?
Faen ta dere! Åpne.
Hva har du funnet ut?
De gode nyhetene er at koordinatene Rik skrev...
Det var alt generalene sa.
Koordinatene korresponderer på kart med en hydroelektrisk demning i Stara.
Det ville gi mening.
Ja, hvis sovjeterne bygde en hemmelig demning for lenge siden, en demning...
En demnings sikkerhet ville være en flott måte å skjule en bunker på.
Hvis bunkeren er under reservoaret, ville det beskytte oss mot sola.
Ok. Det er gode nyheter. Hva er de dårlige?
Hei!
Veldig bra.
-Du kan dele ut maten. -Må så jævlig tisse.
"Må så jævlig tisse." Er det slik unge damer snakker nå?
"Unge damer"? Aner ikke.
Er det noen der?
Kom Ayaz ut?
-Alt i orden der inne? -Vent!
Et øyeblikk.
Lengde- og breddegrad-koordinatene Rik hørte...
-Det var alt de sa! -Ingen klandrer deg.
Det er med bare to desimaler.
Horst sier at det er omtrent 250 meter i hver retning.
Det går bra om vi vet hva vi leter etter, om vi har en beskrivelse...
-Vi har ikke det. -Vi har ikke det.
Jeg trente soldater i rekognosering. Jeg kan finne bunkeren.
-Du har "hjulpet" oss nok. Hold kjeft. -Jeg skal si det til Mathieu.
Fortsett å søke på nettet.
Prøv å finne ut nøyaktig hvor det er.
De har holdt dette stedet hemmelig i 60, 70 år,
og du tror vi kan finne det fra noen bilder på nettet?
Det bør vi. Ellers er vi døde.
Vi lander på en flybase 15 km fra bunkeren.
I Hviterussland?
-I Bulgaria. -Hvor er det?
-Ved Tyrkia. -Har det noe å si?
Det som betyr noe...
...er at vi har 30 minutter
på å komme oss fra flybasen til bunkeren før soloppgang.
Hvordan da?
-Dominik kan ikke gå langt. -Jo!
Vi lander på en flybase. Det er kjøretøy der.
-Og hvis ikke? -Jeg bærer ham.
-Vi har ikke tid. -Da får vi...
Vi må...
-Selv om... -Det holder!
Mathieu ser kanskje på det som sin jobb å oppmuntre, beskytte dere,
men det er ikke min jobb, og jeg er ingen leder.
Jeg kan bare si at om bunkeren ikke fungerer,
har vi ikke nok drivstoff eller tid til en plan B.
Så når vi lander, må alle være klare til å dra.
Demningen kan være opplyst. Tar vi en runde, kan vi kanskje se den.
-Vi er heldige om vi når fram. Motvind. -Burde ha fylt mer drivstoff.
Jakub sa han fylte tankbilen.
Vi burde ha tatt to.
Du var flink, Sylvie. Du gjorde alt du kunne.
Det var ikke nok.
Vi har ikke tid til selvmedlidenhet.
Jeg har ikke det.
Jeg synes bare synd på dem.
De er takknemlige. Du er en leder.
Akkurat...
Hvorfor luftforsvaret ikke så det, vet jeg ikke.
Jeg sa jeg ble kastet ut, men ble ikke det.
Hva?
Kan jeg få et ord?
-Ja. -Unna Dominik.
Ingen kan bære noen i 15 km på så kort tid.
Du finner på noe. Du er tøff.
Jeg trenger ikke fortelle deg det.
Hvem stirret Terenzio i senk uten frykt?
Jeg må fortelle deg noe.
Jeg ble operert for en måned siden.
-Ikke opp til meg å dømme. -Nei, ikke det.
Jeg trengte penger til Dominiks behandling.
Jeg solgte en nyre.
De sa jeg hadde rett størrelse, jeg var sunn, fri for narkotika...
De ga meg 15 000 euro.
Nå forstår jeg at du tok så på vei for at vi ikke dro til Moskva.
Det handlet ikke om meg. Det har aldri gjort det.
Vit at Dominik ikke er den eneste som er svak.
Jeg tror ikke jeg kan løpe langt heller.
Da bærer jeg deg også.
Det er ikke det jeg ber om.
Hvis jeg ikke holder følge, vil jeg at du skal love meg
at du bærer sønnen min.
Ja. Jeg skal det.
Du kan regne med meg.
Jeg vet det.
Beklager at jeg forstyrrer.
Ayaz... kan jeg få snakke litt med deg?
Vi så hverandre lite de første åtte månedene.
Han var i Mali. Jeg i Afghanistan.
Så ble vi begge stasjonert i Belgia.
Og det var...
En dag begynte han å klage.
Han var sliten og gikk ned i vekt.
Jeg sa han ikke skulle være bekymret.
Jeg ertet ham, sa han aldri skulle blitt sammen med en fire år yngre jente.
Han ignorerte smertene i ukevis på grunn av meg.
Bukspyttkjertelkreft.
Fortærte ham fra innsiden.
Jeg sluttet dagen etter han døde.
Jeg er den siste noen burde lytte til.
Det var leit å høre.
Virkelig.
Men...
...jeg tror at i hele mitt liv...
...er det det dummeste jeg har hørt.
Du må tilgi deg selv.
Hvis dette er slutten, skal du dø mens du tenker det?
Det er få steder vi kan få privatliv.
Du kan gå ned til Terenzio.
-Jeg burde være der nede. -Hva?
Jeg burde være der nede med ham.
Ayaz...
...du må tilgi meg for at jeg forlot deg ved NATO.
Terenzio sa at jeg hadde dratt.
-Hvordan kunne du vite det? -Jeg så deg.
På dataskjermen.
Bare et øyeblikk, var ikke sikker, men...
Hvorfor sa du ikke noe?
Hvis du hadde vært død,
slapp jeg å konfrontere deg igjen...
...etter at jeg prøvde å få deg forvist fra flyet.
Jeg tilgir deg.
-Sånn uten videre? -Er det ikke det du vil?
Jo, men...
..."øye for øye, tann for tann". Vi må gjøre opp.
Du må skade meg. Nei, jeg mener det.
Slå meg.
For tjue år siden havnet jeg i fengsel.
Jeg insisterte på at kona mi og barna ikke skulle besøke meg.
Men jeg lovet...
...at når jeg kom ut, skulle vi fortsette som før.
Tre år senere
gikk jeg ut av det fengselet og dro aldri hjem igjen.
Og nå kan jeg ikke det.
Det krever mot å konfrontere feil, og du har gjort det.
La oss bare bli enige om å fortsette.
Ok.
Enig.
Siden vi bekjenner,
løy også jeg om hvorfor jeg dro til Russland.
Det var ikke en sikkerhetskonferanse.
Jeg hadde møtt en kvinne på nettet.
Ja, det er pinlig. Jeg vet det.
Hvorfor det?
Kanskje ikke.
Elsket du henne?
Det varte ikke lenge, men hun var alt jeg drømte om.
Hun var snill, hederlig, hardtarbeidende.
Hun eide sin egen neglesalong.
-Hun er vakker. -Ja, hun er vakker.
Vi lander snart.
Skal dere hjelpe eller... kjøpe øreringer?
Hva?
Det er en ørering-reklame.
Jeg har møtt den modellen noen ganger. Helt ødelagt.
Takk, Ines.
Hva er det med ham?
Folkens, for å få mest mulig tid på bakken skal vi gå raskere ned.
Når vi er nede, dropper vi å lete etter trapper
og går ut av lasterommet.
Ned i hullet inn til avionikkrommet.
Hvordan skal jeg puste?
Ingen bagasje.
Du kan ta med konsentratoren.
Ingen unntak. Vi har ikke tid.
Vi er i samme båt.
Drivstoff.
-Han sa: "Ikke ta med noe." -Jeg vet det.
Men en spesiell gutt får et spesielt unntak.
Ok?
Vi klarer oss.
Vi er nesten tomme, men klarer oss. Vi snakkes snart.
Når vi lander, vil jeg ikke kunne bevege meg så fort...
Jeg skal hjelpe deg. Også Horst, Jakub...
Dere må hjelpe de svakeste.
-Men... -Jeg sier ikke at jeg gir opp.
Men du må love meg at hvis jeg sinker dere,
-må dere forlate meg... -Ikke tenk på det.
Jeg må tenke på det. Jeg aner ikke hva som venter oss.
-Du må love. -Slutt.
Om du ikke gjør det, kan jeg like gjerne...
-...krasje flyet. -Hva?
Hvis jeg skal drepe alle, bør jeg gjøre det fort.
Ok, greit.
Men det skjer ikke.
Jeg kommer tilbake.
Ayaz? Rik?
-Er vi synkronisert? -Trettini minutter.
-Sjekk. -Det samme.
Og stedet?
Ayaz og jeg har begge retningen til demningen.
En siste ting.
Gjennom avionikkrommet må vi passere Terenzio.
Hva gjør vi med ham?
Hvis det var opp til meg? Jeg ville latt ham være der.
Vi lot ham bevise at han ikke er en drittsekk.
-Sviktet hver gang. -Og han er farlig.
Jeg synes det er opp til Ayaz.
Det var deg han prøvde å drepe.
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hva det neste livet er, men hvis vi skal dit i dag,
vil jeg ikke at min siste handling skal være en dødsdom.
Ok.
Håndjernene forblir på.
Det er én ting å tilgi, noe helt annet å glemme.
-Hva sa Jakub om bunkeren? -De har ikke funnet noe spesifikt.
Ett problem om gangen.
Passasjerer på Flight 21, vi lander hvert øyeblikk.
Vi har 30 minutter, så ikke ta med noe som sinker dere.
Det ordner seg. Jeg lover. Hører du?
Når vi finner kjøretøy,
deler vi oss opp og finner bunkeren...
I det minste prøver.
Jeg finner trøst i at samme hvor vi ender opp,
ender vi opp der sammen.
Er ikke det en Globemaster?
-Jo. -Det er et godt tegn.
Vi er iallfall på riktig flyplass.
Vi deler oss i to grupper.
Hørte dere? Ikke et sekund å miste.
-Hvem har nøklene til håndjernene? -De blir på.
Husk å sjekke drivstoff.
Du ser ikke bra ut.
Ikke du heller, men det er ikke noe nytt.
Jeg burde vel ikke klage,
siden du er storsinnet og ikke etterlater meg her.
Det var ikke jeg som sa at vi skulle redde deg. Det var Ayaz.
Mannen du etterlot for å dø.
-Hvor mye tid? -Trettifire minutter.
-Og en tank full av drivstoff! Du? -Samme her.
Tenk på dere selv.
Jeg gjør det ikke for deg.
At en mekaniker skulle redde en pilots liv,
det gir meg vilje til å leve.
Kom igjen! La oss dra!
-Kan du veien? -Jeg har det her.
Er alle på?
Ok!
Hvis vi ikke møtes igjen: bra jobbet. Takk.
-Kan du se dem? -Ja.
Ja, men de forsvinner i svingene.
Tre kilometer til.
Ingen dekning.
-Faen! -Hva er det?
-Ingenting. -Er det "ingenting"?
Vi hadde det travelt, og vi sa ingen bagasje...
Jeg glemte Henris aske.
Vi drar tilbake når vi har funnet bunkeren, når det blir mørkt.
-Ja. -Ok.
Kan du sitte stille?
Skulle sett deg prøve å holde balansen
med håndjern på.
-Det skulle du sikkert! -Laura, la ham være.
Som om jeg tenker på deg slik!
Hvordan kunne du fått tid...
...til å drepe to og ligge med Ines?
Ligge med hvem?
-Jeg har sett deg sikle etter henne. -Laura, gi deg.
Bortsett fra hva slags fyr du er, er hun halvparten så gammel som deg.
Mindre forskjell enn han du var sammen med.
-Hvorfor krangler dere? -Han var arbeidsgiveren min.
-Ja, riktig. -Kan du ikke hoppe av?
Ingen vil ha deg her. Du medfører bare trøbbel.
Trøbbel? Som da jeg reddet livet ditt?
Hva? Du reddet oss fordi vi allerede var om bord.
Ja, riktig.
Og har det falt deg inn at vi ikke ville bli reddet?
Kanskje noen av oss hadde foretrukket å bli hos familiene våre.
Alt i orden?
Så langt.
Har du dekning?
-Hvor lenge er det igjen? -Nei. For landlig.
Tjuefire minutter til soloppgang.
Hva skal vi se etter?
En uvanlig formasjon...
Hva?
-Mamma! -Hva er det?
-Ayaz? -Ayaz!
-Ayaz? -Mamma!
-Ayaz? -Pass opp!
-Ayaz! -Se hvor du kjører!
-Jeg ser dem ikke. Kanskje bremse. -De kan veien!
Det er her veien deler seg.
Én kilometer til.
Bra. Flott.
-Hvilken vei igjen? -Høyre.
Hodet mitt.
-Vi må komme oss ut! -Ok.
Fort!
Hva skjedde?
Dominik!
Det jævla hodet!
-Hva skjedde? -Aner ikke, han stivnet.
Alt vel, Ayaz?
Skjedde det igjen?
Hva mener du?
Våkne. Hører du meg?
Hører du meg? Våkne!
Vi diskuterer det underveis, men det høres ut til at vi må gå.
-Start motoren! -Nei, den rikker seg ikke. Vi må gå.
-Er du gal? -Har ikke tid til å krangle. Kom igjen!
Kom igjen!
Inngangen er åpen!
Atten minutter til solnedgang!
Porten! Stopp!
-Hva? -Porten. Stopp!
Hva skjedde?
-Vi må holde den åpen for de andre. -Vi får den til å spore av!
Herregud!
Ikke rør noe. Det er elektrisk!
Osman, våkne!
Vi må åpne den!
-Det må være et panel her. -Osman!
Osman!
-La meg gjøre det. -Etter det du sa?
-Du sa jeg var tøff! -Ja.
Du er ikke i form til å bære noen. Noen bør bære deg.
Hatt det lenge?
Siden i går. Bare et par ganger.
Jeg skal drepe Terenzio.
Ayaz!
-Fortsett. -Kom.
Hvilken vei?
Ring de andre.
Ingen dekning.
-Faen! -Tenk, Ayaz.
-Du husker ikke, hva? -Jo, jeg tenker.
-Tenker du? -Eller kanskje venstre...
-Hva skal vi gjøre? -Velge en vei.
-Jeg husker ikke. -Kan det være denne?
-Beklager. -Ikke noe poeng i å presse ham.
Vi har ikke lenge igjen!
-Venstre. -Venstre?
-Jeg tror det. -Ok.
-Har ikke tid til å krangle. -Hvor lenge?
-Sylvie sa 35 minutter, ikke sant? -Nei, 25!
Ok. Kan like gjerne gå alle sammen... Kom igjen.
Han har puls, men den er svak.
Du klarte det.
Ok, kom igjen.
-Hvordan er det med Osman? -Han har puls.
Vi legger ham bak.
Hva skjer?
-Faen! Man må holde knappen. -Kan vi ikke låse den?
En sikkerhetsmekanisme. For å hindre at folk gjør dette.
Så hva gjør vi?
Parkere jeepen der?
Den blir strømførende.
Vi har bare 16 minutter!
-Hvordan finne bunkeren til fots? -Hvordan flytte ham?
Jeg skal trykke.
Knappen.
Når de kommer, hopper jeg i jeepen.
Du trenger ikke det.
De kommer om noen minutter. Jeg hopper i med dem.
Det burde bøte på synden min.
Ok.
Lås opp håndjernene.
Ok.
Vi parkerer ved bunkerinngangen, hvis vi finner den.
Så bare se etter jeepen.
-Høres ut som en plan. -Dere løfter Osman opp. Gi meg nøkkelen.
Du forlot Ayaz. Nå redder du Ayaz, og dere er skuls?
Rik sa at Gud tilgir de som gjør bot.
Få håndleddet.
Takk.
Hei! Hva gjør du?
Om du bare vil redde deg selv,
hvordan kan vi stole på at du blir og redder de andre?
De låser opp.
Vet du hva du er?
Ja. En leder.
En hore!
Det er et gjerde!
Ser låst ut.
-Hvor er inngangen? -Det er ingen.
Det var gal vei.
La oss snu, da!
Faen.
Ikke noe ratt.
Har ikke tid uansett.
Hva nå? Skal vi klatre over gjerdet?
Jeg går først. Jeg legger skjorta på gjerdet.
Ayaz, stopp!
Gjerdet er elektrisk. Det står det på skiltet.
-Hva kan vi gjøre? -La oss gå tilbake!
Nei! Vent.
Solen står opp.
Jeg må tenke litt.
Ni minutter og 45 sekunder. Sola kan ikke være langt unna.
-Biler fra flyplassen. Det er lovende. -Ja. Du har rett.
De andre bør se at vi har parkert her.
Hva er det?
Ventilasjon. Et godt tegn!
Det er noen trapper her borte.
Fort deg, Ayaz.
Kom igjen.
Hør nøye etter. Det er enkelt. Vitenskap. Så lenge vi står på noe som ikke leder...
...og vi ikke rører ledninger med motsatt polaritet samtidig,
-kan vi klatre over gjerdet. -Vi kan ikke. Sola står opp snart.
Bare gjør noe!
Hvordan gjør vi det? Hvordan jorder vi oss?
De dekkene. Hvis vi får dem av, kan vi stå på dem.
-Gummi er en flott barriere. -Hvordan får vi dem av?
-Finn en jekk! -Vi dekker gjerdet med klær.
En dør!
Forsiktig! Den kan være elektrisk.
Vi har ikke tid.
Låst!
Prøv å finne noe å bryte opp låsen med.
Kom igjen, Ayaz!
Forsiktig.
Slipp. Forsiktig.
Greit.
Ser dere at jeg ikke rører to ledninger samtidig?
Forstår dere? Én og én.
Her.
-Her. Rolig. -Ok, folkens.
Sånn.
Stopp!
Vent litt!
Slå innover, eller så ødelegger du låsen.
Kom igjen.
-Hva gjør du? -Venter på de andre.
Du kan ikke det.
Hvor lenge er det til soloppgang?
-Tre minutter og 27 sekunder. -Jeg kommer tilbake i tide.
-Hvordan vet du det? -Gå! Det er en ordre.
Din jævla dritt!
Kom igjen!
Her!
Sylvie!
-Kom igjen! -Greit!
-Hvor er de andre? -Inne.
Hvor er Terenzio?
-Var ikke han sammen med dere? -Nei. Inn!
-Hva skjedde med klærne deres? -Lang historie.
Ayaz.
La meg i det minste hjelpe deg.
Ok. Dominik.
Greit! Gi meg det du har!
Jeg er ikke redd.
Jeg er klar.
Klar for hva du enn har.
Jævler!
-Hvor er de andre? -Jeg vet ikke.
Det er en dør der. Nesten fremme.
Trekk tilbake!
Hvem er Sylvie?
Jeg.
De sa du hadde ansvaret.
Ja. Hvor er de andre?
Inne.
Hvor er den italienske soldaten?
Er han ikke her?
Nei.
-Jeg hørte dere kunne trenge litt hvile. -Ja.
Dere får ingen her.
Kom igjen.
-Der er de. -De klarte det!
Et mirakel!
Hva gjør dere?
Piloten deres sa at dere flyktet for livet sist uke.
Ja.
Vel...
Vi skal løse problemet.
Men vi trenger deres hjelp.
Tekst: Marius Theil