ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
Ako je želiš pokrenuti, moraš ga umetnuti.
Narednice Ricci.
Kamo idemo, bojniče?
Pa, ja…
Ne znam…
Ti si šef, zar ne?
Da, tako je.
Pokazao si Ayazu tko je glavni.
-Bila je nesreća. Ja… -Zaista?
Ne ispričavaj se što si jak.
-Oprosti… -Što sam rekla?
Dobro.
To boli!
Jer si slab, Terenzio.
Tko je za izgon Terenzija?
Jebite se! Otvorite!
Dakle, što si otkrio?
-Koordinate koje je Rik zapisao… -To je sve što su generali rekli.
NATO koordinate prema kartama odgovaraju hidroelektrani u provinciji Stara.
To bi imalo smisla.
Ako su Sovjeti davno gradili tajni bunker, branu…
Sigurnost brane je sjajan način za skrivanje bunkera.
Ako je bunker ispod akumulacijskog jezera, zaštitit će nas od sunca.
Dobro. To su dobre vijesti. A loše?
Hej.
Jako dobro.
-Možeš podijeliti hranu. -Čekaj, piša mi se.
„Piša mi se?“ Tako se mlade dame danas izražavaju?
„Mlade dame?“ Nemam pojma.
Netko je unutra?
Je li Ayaz izašao?
-Je li sve u redu? -Samo tren.
Samo trenutak.
Koordinate širine i duljine koje je Rik čuo…
-Samo su to rekli! -Nitko te ne krivi.
Na samo su dvije decimale.
Horst kaže da je to otprilike 250 m u svakom smjeru.
To nije problem ako znamo što tražimo,
-ako imamo opis ili… -Ali nemamo.
-Nemamo. -Nemamo.
Obučio sam vojnike za izviđanje. Mogu pronaći bunker.
Dovoljno si pomogao. Šuti!
Reći ću Mathieuu. Vi nastavite tražiti na internetu.
Pokušajte naći točnu lokaciju.
To mjesto je tajna 60, 70 godina
i misliš da ćemo ga naći preko nekoliko slika s interneta?
Bolje da nađemo, inače smo mrtvi.
Sletjet ćemo u vojnoj bazi 15 km od bunkera.
U Bjelorusiji?
-U Bugarskoj. -Gdje je to?
-Pored Turske. -Je li važno?
Samo je važno…
da ćemo imati samo 30 minuta
da dođemo od baze do bunkera prije izlaska sunca.
-Kako? Dominik ne može daleko hodati. -Mogu!
Sletjet ćemo u vojnu bazu. Ondje će biti vozila.
-Ako ih nema? -Nosit ću ga.
-Nećemo imati vremena. -Onda…
Moramo…
-Čak da trčimo… -Dosta!
Mathieu smatra da mu je posao umiriti vas,
štititi vas,
ali to nije moj posao i ja nisam vođa.
Ovdje sam da vam kažem da ako ne upali ovo s bunkerom,
nemamo dovoljno goriva ni vremena za plan B.
Kad sletimo, budite spremni za pokret.
Brana je možda osvijetljena. Ako je preletimo, možda je vidimo.
-Jedva ćemo doći do baze. Vjetar u nos. -Uzeli smo premalo goriva.
-Jakub kaže da je napunio cisternu. -Trebao je uzeti dvije.
Dobro si napravila, Sylvie. Učinila si sve što si mogla.
-Nije bilo dovoljno. -Nemamo vremena za samosažaljevanje.
Ne sažalijevam se…
Samo mi ih je žao.
Ti su ti ljudi zahvalni. Ti si vođa.
Baš…
Nikad mi neće biti jasno zašto zrakoplovstvo to nije uvidjelo.
Rekla sam ti da su me izbacili, ali nisu.
Molim?
Možemo li razgovarati?
-Naravno. -Dalje od Dominika.
Nitko ne može nositi nekoga 15 km u tako malo vremena.
Smislit ćeš nešto. Jaka si.
Ne trebam ti ja to reći.
Tko se bez imalo straha suprotstavio Terenziju?
Moram ti reći nešto.
Prošli sam mjesec operirana.
-Nije na meni da sudim. -Nije to.
Trebao mi je novac za Dominikovo liječenje.
Prodala sam bubreg.
Rekli su da je prave veličine, da sam zdrava, da se ne drogiram…
Dali su mi 15 000 eura.
Sad mi je jasno zašto si bila uzrujana što nismo išli u Moskvu.
Nije se radilo o meni. Nikad se nije radilo o meni.
Moraš znati da nije samo Dominik slab.
Mislim da ni ja ne mogu daleko trčati.
Onda ću nositi i tebe.
Ne, ne tražim to.
Ako ne mogu držati korak, želim da obećaš…
da ćeš nositi mog sina.
Hoću. Učinit ću to.
Možeš računati na mene.
Znam.
Oprostite što prekidam.
Ayaz… možemo li nakratko razgovarati?
Jedva smo se viđali prvih osam mjeseci.
On je bio u Maliju, ja u Afganistanu.
Onda smo bili stacionirani u Belgiji.
I bilo je…
Jednog se dana počeo žaliti…
na umor i gubitak težine.
Rekla sam da se ne brine.
Zadirkivala sam ga da nije trebao hodati s četiri godine mlađom curom.
Tjednima je ignorirao bol zbog mene.
Rak gušterače.
Pojeo ga je iznutra.
Otišla sam dan nakon što je umro.
Zadnja sam osoba koju itko treba slušati.
Žao mi je.
Zaista.
Ali…
Ali mislim da je to…
najgluplja stvar koju sam ikad čuo.
Moraš si oprostiti.
Sranje. Ako je ovo kraj, umrijet ćeš misleći to?
Nema mnogo mjesta za privatnost.
Možeš dolje Terenziju.
-Trebao bih biti dolje. -Molim?
Dapače, trebao bih biti s njim.
Ayaz…
Moraš mi oprostiti što sam te ostavio u NATO-u.
Terenzio je rekao da sam bio otišao.
-Nisi znao. -Vidio sam te.
Na zaslonu računala.
Samo na trenutak. Nisam bio siguran, ali…
Zašto nisi ništa rekao?
Mislio sam da ako si mrtav,
ne bih se više morao suočiti s tobom…
nakon što sam te htio izgnati iz aviona.
Opraštam ti, Rik.
-Samo tako? -Ne želiš to?
Da, ali…
„oko za oko, zub za zub.“
-Molim? -Moramo biti kvit.
Naudi mi.
-Rik… -Ne. Ozbiljan sam.
Uzvrati mi.
Bio sam u zatvoru prije 20 godina.
Insistirao sam da me žena i djeca ne posjećuju.
Ali obećao sam im…
da ćemo nastaviti kao da se ništa nije dogodilo kad izađem.
Tri godine poslije, izašao sam iz zatvora
i više nikad nisam kročio u svoj dom.
A sad nikad ni neću moći.
Treba imati hrabrosti suočiti se sa svojim greškama i ti si to učinio.
Dogovorimo se da okrećemo novi list.
Dobro.
Dogovoreno.
Kad smo već iskreni,
lagao sam i o tome zašto idem u Rusiju.
Nisam išao na konferenciju o sigurnosti.
Upoznao sam ženu na internetu.
Da, neugodno je, znam.
Zašto je neugodno?
Pa… možda nije.
Jesi li je volio?
Nije dugo trajalo, ali bila je sve što sam tražio.
Bila je draga, otmjena, marljiva.
Imala je svoj salon za nokte.
-Prekrasna je. -Da, prekrasna je.
Ubrzo slijećemo.
Hoćete li pomoći ili… kupujete naušnice?
Molim?
To je reklama za naušnice.
Vidjela sam tu manekenku nekoliko puta. Ženska je totalna koma.
Hvala, Ines.
Što je njemu?
Kako bismo imali što više vremena na tlu, radimo brže slijetanje.
Kad sletimo, nećemo tražiti stepenice,
nego izaći kroz teretni prostor.
Izaći ćemo kroz rupu u prostoru za avioniku.
Što ću s mojim disanjem?
Ne možemo uzeti prtljagu.
Možeš ponijeti koncentrator.
Bez iznimki. Nemamo vremena.
Zajedno smo u ovome.
Gorivo.
-Rekao je da ništa ne nosimo. -Znam.
Ali poseban dječak dobiva posebnu iznimku.
U redu?
Uspjet ćemo.
Letimo na parama, ali uspjet ćemo. Ubrzo se čujemo.
Kad sletimo, neću biti brz kao…
Ja ću ti pomoći. Kao i Horst, Jakub…
Morat ćete pomoći slabijim putnicima.
-Ali… -Ne kažem da odustajem.
Ali moraš mi obećati da ako nas usporim,
-ostavi me… -Ni ne pomišljaj na to.
Moram. Nemam pojma što nas čeka.
-Moraš obećati. -Prestani.
Ako ne obećaš,
onda ću…
-srušiti avion. -Molim?
Ako ću ubiti sve, bolje da bude brzo.
Dobro, u redu.
No to se neće dogoditi.
Vratit ću se.
Ayaz? Rik?
-Usklađeni smo za preostalo vrijeme? -39 minuta.
-Tako je. -Također.
A lokacija?
Ayaz i ja imamo upute do brane.
Još nešto.
Terenzio je na putu do prostora za avioniku.
Što ćemo s njim?
Da se mene pita, ostavio bih ga dolje.
Imao je mnogo prilika da dokaže da nije šupak.
-Nijednom nije uspio. -I opasan je.
Neka Ayaz odluči.
Tebe je pokušao ubiti.
Ne znam.
Ne znam što je u idućem životu, ali danas ako idemo onamo,
ne želim da mi zadnji čin bude osuditi nekoga na smrt.
Dobro.
Ali lisice ostaju.
Oprostiti je jedno, a zaboraviti sasvim drugo.
-Što je Jakub rekao o bunkeru? -Nisu našli ništa specifično.
Problem po problem.
Putnici Leta 21, ubrzo slijećemo.
Upamtite, imamo samo 30 minuta pa ne uzimajte ništa što vas usporava.
Sve će biti u redu. Obećavam. Čuješ me?
Kad pronađemo vozila,
podijelit ćemo se u grupe i pronaći bunker…
ili barem pokušati.
Tješi me spoznaja da gdje god završili,
završit ćemo ondje zajedno.
To je Globemaster?
-Jest. -To je dobar znak.
Barem znamo da smo na pravom aerodromu.
-Podijelite se u dvije grupe. -Čujete? Ne tratite ni sekundu!
-Tko ima ključ lisica? -Koga briga? Ostaju na Terenziju.
-Ne zaboravi provjeriti gorivo. -Ne izgledaš dobro.
Kao ni ti, ali to nije ništa novo.
Ne bih se trebao žaliti
jer si veći čovjek od mene i nisi me ostavio ovdje.
Nisam ja rekao da te treba spasiti, nego Ayaz.
Čovjek kojeg si ostavio da umre.
Koliko još vremena?
Još 34 minute.
I pun spremnik. Ti?
Isto.
Misli na sebe.
Nije to važno. Pomisao da ćeš morati reći da je mehaničar spasio pilota
daje mi volju za životom.
Hajde! Idemo!
-Znaš put? -Ovdje je.
Svi su se ukrcali?
Dobro!
Ako se ne sretnemo više, sjajno obavljen posao. Hvala.
-Vidiš li ih? -Da.
Ali izgubim ih iz vida u zavojima.
-Još tri kilometra. -Nema signala.
-Sranje! -Što je?
-Ništa. -Što je „ništa“?
Žurili smo se i rekli da nema prtljage… Zaboravila sam Henrijev pepeo.
Vratit ćemo se kad nađemo bunker i čim opet padne mrak.
-Da, hoćemo. -Dobro.
Sjedi mirno!
Rado bih vidio tebe kako držiš ravnotežu s lisicama na rukama.
-Sigurno bi! -Laura, pusti ga.
-Kao da mislim o tebi na taj način! -Ni ne stigneš…
između pokušaja ubojstava i spavanja s Ines.
-S kime? -Vidio sam kako sliniš za njom.
Laura, molim te.
Na stranu to kakav si tip, dvostruko je mlađa od tebe.
Manja je razlika od tvog tipa.
-Zašto se svađate? -Bio je moj poslodavac.
-Poslodavac. Baš. -Zašto ne iskočiš iz auta?
Nitko te ne želi ovdje. Samo stvaraš probleme.
Probleme? Kao kad sam te spasio?
Molim? Spasio si nas jer smo već bili na avionu.
Da, baš.
Jesi li ikad pomislio da nismo željeli da nas se spasi?
Možda bi neki od nas radije ostali s obiteljima.
Je li sve u redu?
Zasad.
Imaš li signala?
Koliko još?
Ne. U zabiti smo.
-Još 24 minute do izlaska sunca. -Dobro. Što tražimo?
Neobične oblike…
Što?
-Mama! -Što je?
-Ayaz? -Ayaz!
-Ayaz? -Mama!
-Ayaz? -Pazi!
-Ayaz! -Pazi kuda ideš!
Dugo ih nisam vidio. Uspori.
Znaju put!
Ovdje se cesta račva.
Još samo kilometar.
Dobro. Super.
-Kojim putem? -Desno.
Moja glava.
-Moramo izaći! -Dobro.
Idemo!
-Što se dogodilo? -Dominik!
Moja glava!
-Što se dogodilo? -Samo se sledio.
Jesi li dobro?
Opet se dogodilo?
Kako to misliš, „opet“?
Probudi se.
Čuješ li me, maleni? Čuješ li me?
Raspravljat ćemo putem, ali čini se
-da moramo pješice. -Molim?
-Upali motor! -Ne radi! Moramo pješice.
-Zar si lud? -Nema vremena! Idemo! Moramo ići!
Hajde!
Vrata su otvorena!
Još 18 minuta do izlaska sunca.
Hej, vrata! Stani!
-Što? -Vrata! Stani!
Što je bilo?
-Ostali neće moći ući! -Izbacimo ih iz tračnica!
-Bože! -Ne dirajte ništa, pod naponom su!
Osman, probudi se!
Moramo ih otvoriti!
-Negdje se otvaraju. -Osman!
Osman!
-Ja ću. -Nakon onog što si rekla?
-Rekao si da sam jaka! -Da.
Nisi u stanju nikoga nositi. Tebe treba nositi.
Dugo to imaš?
Od jučer. Samo nekoliko puta.
Ubit ću Terenzija.
Ayaz!
-Idi. -Hajde.
Kojim putem?
Zovi ostale.
Nema signala.
-Sranje! -Sjeti se, Ayaz.
-Ne sjećaš se? -Desno, mislim.
-Misliš? -Ili možda lijevo…
-Što ćemo? -Izabrat ćemo put.
-Ne sjećam se. -Misliš da je ovuda?
-Žao mi je. -Nećemo ga pritiskati.
Nemamo vremena!
-Lijevo. -Lijevo?
-Lijevo, mislim. -Dobro. Idemo. Nemamo vremena.
Koliko još?
-Sylvie je rekla 35 minuta, zar ne? -Ne, 25!
Dobro. Bolje da svi idemo zajedno… Hajde.
Još ima puls, ali slab.
Uspio si!
Dobro, idemo.
-Kako je? -Bez svijesti, no ima puls.
Stavimo ga iza.
Što se događa?
-Treba držati gumb. -A da ga zaglavimo?
Ima mehanizam koji sprečava ljude da rade to što mi radimo.
-Što ćemo onda? -Da ostavimo džip po sredini?
Ostali neće proći i bit će pod naponom.
-Imamo samo 16 minuta! -Kako ćemo naći bunker pješice?
-Kako ćemo njega prenijeti? -Ja ću ga pritisnuti.
Pritisnut ću gumb.
Kad stignu, uskočit ću u njihov džip.
Ne moraš.
Stižu za nekoliko minuta. Uskočit ću njima.
Tako ću se iskupiti.
Dobro.
Skini mu lisice.
Dobro.
Parkirat ćemo kod ulaza u bunker, nađemo li ga.
Pa samo tražite džip.
Zvuči dobro.
Ukrcajte Osmana. Daj mi ključ.
Napustio si Ayaza, sad ćeš ga spasiti pa ste kvit, ha?
Rik je rekao da Bog oprašta pokajnicima.
Daj mi zapešće.
Hvala.
Hej! Što radiš?
Ako samo želiš spasiti sebe, kako da ti vjerujemo da ćeš spasiti druge?
Oni će te osloboditi.
Znaš što si ti?
Da. Vođa.
Kuja! Ti si kuja!
Ograda!
Na njoj je lanac.
-Gdje je ulaz? -Nema ga.
Ovo je bio krivi put.
Okrenimo se i idemo natrag!
Sranje!
Nema volana.
Ionako nema vremena.
I što? Želiš se popeti preko ograde?
Idem prvi. Stavit ću košulju na bodljikavu žicu.
Ayaz, stani!
Ograda je pod naponom. Piše na onom znaku.
-Jebemu! Što ćemo? -Idemo natrag!
Ne! Čekajte.
Svanut će.
Trenutak da razmislim.
Devet minuta i 45 sekundi.
-Ubrzo će svanuti. -Kamioneti s aerodroma. Obećavajuće.
Da, tako je. Imaš pravo.
-Ostali će vidjeti da smo stali ovdje. -Što je to?
-Ventilacijski otvor. To je dobar znak! -Evo stepenica!
Požuri, Ayaz.
Hajde!
Pažljivo slušajte. Jednostavno je. To je znanost.
Dok god stojimo na nečem neprovodljivom…
i istovremeno ne diramo žice suprotne polarnosti,
-možemo se popeti preko. -Ne možemo. Sunce će izaći.
Učinite nešto!
Kako da ostanemo uzemljeni?
Ako skinemo one gume, možemo stati na njih.
-Guma je dobar izolator. -Kako da ih skinemo?
-Nađite dizalicu. -Stavit ćemo odjeću preko žice.
Vrata!
Oprezno! Možda su pod naponom.
Nema vremena.
Zaključano je!
Nađite nešto čime ćemo razbiti bravu.
Hajde, Ayaz!
Oprezno.
Spusti je. Oprezno.
Dobro.
Vidite kako ne diram dvije žice istodobno?
Jasno? Jedan po jedan.
Evo.
-Polako. -Dobro, ljudi.
Evo.
Stani!
Čekaj malo!
Udaraj prema unutra da ne razbiješ bravu.
Hajde, idemo.
-Što radiš? -Čekat ću ostale.
Ne možeš!
Rik, koliko do izlaska sunca?
-Tri minute i 27 sekundi. -Vratit ću se na vrijeme.
-Kako ćeš znati? -Idi! To je naredba.
Govno jedno! Ti si govno!
Hajde!
Ovamo!
Sylvie!
-Hajde! -Dobro!
-Gdje su ostali? -Unutra.
Gdje je Terenzio?
-Nije s tobom? -Ne. Unutra, brzo!
-Što vam je bilo s odjećom? -Duga priča.
Ayaz.
Daj da ti pomognem.
Dobro. Dominik.
Dobro onda! Da vidim što možeš!
Ne bojim se!
Spreman sam!
Spreman sam za sve.
Gadovi jedni!
-Gdje su ostali? -Ne znam.
Ondje su vrata. Još malo!
Natrag!
Tko je Sylvie?
Ja.
Rekli su da si ti glavna.
Da. Gdje su ostali?
Unutra.
Gdje je talijanski vojnik?
Nije ovdje?
Nije.
-Čuo sam da trebate odmora. -Da.
Ovdje ga nećete naći.
Hajde.
-Eto ih! -Uspjeli su!
To je čudo!
Što to radite?
Vaš pilot kaže da već tjedan dana spašavate živu glavu.
Da.
Pa…
Mi ćemo riješiti problem.
Ali trebamo vašu pomoć.
Prijevod titlova: Nina Pisk