EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Vil du starte hende, skal den helt ind.
Sergent Ricci.
Hvor skal vi hen, major?
Jeg...
Jeg ved det ikke.
Du er chefen, ikke?
Jo. Det er jeg.
Du viste da Ayaz, hvem der bestemte.
-Det var et uheld. Jeg... -Var det?
Beklag ikke, at du er stærk.
-Jeg er ked... -Hvad sagde jeg?
Okay.
-Det gør ondt! -Fordi du er svag, Terenzio.
Skal Terenzio forvises?
Rend mig! Luk op.
Hvad har I?
Den gode nyhed er, at Riks koordinater...
Generalerne sagde kun det.
De koordinater, Rik skrev ned, angiver
et vandkraftanlæg i Stara-distriktet.
Det giver mening.
Hvis sovjetterne byggede en skjult bunker for længe siden, ville en dæmning...
Det ville være en oplagt måde at skjule en bunker på.
Hvis bunkeren er under reservoiret, kan den beskytte os mod solen.
Okay. Det er den gode nyhed. Hvad er den dårlige?
Hej.
Godt nok.
-Du kan uddele maden. -Vent, jeg skal pisse.
Er det sådan, unge damer taler nu?
"Unge damer"? Ingen anelse.
Er der optaget?
Er Ayaz kommet ud?
-Alt okay derinde? -Vent!
Et øjeblik.
Længde- og breddegradskoordinaterne, som Rik hørte...
-Det var alt, de sagde. -Ingen bebrejder dig.
Der er kun to decimaler.
Horst siger, det er cirka 250 meter i hver retning.
Men hvis vi ved, hvad vi leder efter,
-hvis vi har detaljer... -Men det har vi ikke.
-Det har vi ikke. -Nej.
Jeg har trænet soldater i rekognoscering. Jeg kan finde bunkeren.
Du har "hjulpet" nok. Hold kæft.
Jeg fortæller Mathieu det.
Søg videre online.
Prøv at finde ud af, præcis hvor den er.
De har holdt dette sted hemmeligt i 60-70 år,
og du tror, vi kan finde det ud fra nogle fotos på nettet?
Det skal vi. Ellers er vi dødsens.
Vi lander på en flyvebase 15 km fra bunkeren.
I Hviderusland?
-I Bulgarien. -Hvor ligger det?
-Ved siden af Tyrkiet. -Gør det en forskel?
Det vigtige er...
...at vi kun har 30 minutter til at komme fra basen til bunkeren, før solen står op.
Hvordan det?
-Dominik kan ikke gå langt. -Jo!
Vi lander på en flyvebase. Der vil være biler.
-Og ellers? -Så bærer jeg ham.
-Vi har ikke tid. -Så må vi...
Vi må...
-Selv hvis... -Stille!
Mathieu ser det som sit job at opmuntre
og beskytte jer,
men det er ikke mit job, og jeg er ingen leder.
Jeg vil kun fortælle jer, at hvis dette ikke virker,
har vi hverken brændstof eller tid til en plan B.
Så når vi lander, skal I alle være klar.
Dæmningen er nok oplyst. Flyver vi forbi, ser vi den måske.
-Vi er heldige, hvis vi når frem. Modvind. -Vi skulle have tanket op.
-Jakub sagde, han fyldte lastbilen op. -Vi skulle have taget to.
I gjorde det godt, Sylvie. I gjorde alt, hvad I kunne.
Det var ikke nok.
Vi har ikke tid til, at du har ondt af dig selv.
Det har jeg ikke...
Jeg har ondt af dem.
De er dig taknemmelige. Du er en leder.
Javel...
Jeg fatter ikke, at flyvevåbnet ikke så det.
Det passer ikke, at jeg blev smidt ud.
Hvad?
Har du et øjeblik?
-Selvfølgelig. -Væk fra Dominik.
Ingen kan bære nogen 15 km på så kort tid.
Du finder på noget. Du er stærk.
Det behøver jeg ikke fortælle dig.
Hvem nedstirrede frygtløst Terenzio tidligere?
Der er noget, du skal vide.
Jeg blev opereret for nylig.
Jeg dømmer ikke.
Nej, ikke det.
Jeg havde brug for penge til Dominiks behandling.
Jeg solgte en nyre.
De sagde, jeg havde den rette størrelse, jeg var rask, tog ikke stoffer...
De gav mig 15.000 euro.
Nu forstår jeg, hvorfor du blev så vred, da vi ikke fløj til Moskva.
Det handlede ikke om mig. Det gør det aldrig.
Dominik er ikke den eneste, der er svag.
Jeg kan nok heller ikke løbe så langt.
Så bærer jeg også dig.
Det er ikke det, jeg beder om.
Hvis jeg ikke kan følge med, må du love mig...
...at du bærer min søn.
Det skal jeg nok.
Du kan regne med mig.
Det ved jeg.
Undskyld afbrydelsen.
Ayaz, må jeg tale med dig?
Vi sås knap nok de første otte måneder.
Han var i Mali. Jeg var i Afghanistan.
Så blev vi begge udstationeret i Belgien.
Og det var...
En dag begyndte han at klage over...
...at han var træt og tabte sig.
Jeg beroligede ham.
Jeg drillede ham med, at han ikke skulle date én, der var fire år yngre end ham.
Han ignorerede smerterne i ugevis på grund af mig.
Kræft i bugspytkirtlen.
Den åd ham op indefra.
Jeg sagde op, dagen efter han døde.
Jeg er den sidste, nogen skal lytte til.
Det gør mig ondt.
Virkelig.
Men...
...I hele mit liv er det nok...
...det dummeste, jeg nogensinde har hørt.
Du må tilgive dig selv.
Hvis dette er enden, vil du så dø med den opfattelse?
Der er ikke mange steder, man kan få lidt privatliv.
Du kan gå ned til Terenzio.
-Jeg burde være dernede. -Hvad?
Jeg burde være dernede med ham.
Ayaz...
Jeg vil bede dig om at tilgive mig, selvom jeg efterlod dig hos NATO.
Terenzio sagde jo, jeg var gået.
-Du vidste det ikke. -Jeg så dig.
På computerskærmen.
Meget kort, og jeg var ikke sikker, men...
Hvorfor sagde du intet?
Jeg tænkte, at hvis du var død,
kunne jeg undgå at se dig igen...
...efter at have forsøgt at forvise dig fra flyet.
Jeg tilgiver dig.
-Bare sådan? -Er det ikke, hvad du ønsker?
Jo, men...
..."et øje for et øje."
-Hvad? -Vi må blive kvit.
Slå mig.
-Rik... -Jeg mener det.
Slå mig.
For 20 år siden kom jeg i fængsel.
Jeg sagde, at min kone og børn ikke skulle besøge mig.
Men jeg lovede dem...
...at når jeg kom ud, ville det være, som om intet var sket.
Tre år senere
blev jeg løsladt, men jeg vendte aldrig hjem.
Og nu kan jeg ikke.
Det kræver mod at indrømme sine fejl, og det har du lige gjort.
Lad os bare aftale, at vi kommer videre.
Okay.
Aftale.
Siden vi er i gang med at tilstå,
løj jeg også om, hvorfor jeg skulle til Rusland.
Jeg skulle ikke til en sikkerhedskonference.
Jeg havde mødt en kvinde på nettet.
Ja, det er pinligt.
Hvorfor pinligt?
Tja... måske er det ikke det.
Elskede du hende?
Det varede ikke så længe, men hun var alt, hvad jeg ønskede.
Hun var rar, retskaffen og arbejdede hårdt.
Hun ejede en neglesalon.
-Hun er smuk. -Ja, det er hun.
Vi lander snart.
Vil I hjælpe eller... købe øreringe?
Hvad?
Det er en reklame for øreringe.
Jeg har faktisk mødt modellen et par gange. Hun er et vrag.
Tak, Ines.
Hvad er der med ham?
Alle sammen, for at få mest mulig tid på jorden, bevæger vi os hurtigere ned.
Når vi er landet, dropper vi trapperne
og går ud gennem lastrummet.
Via hullet i flyelektronikrøret.
Hvad med min vejrtrækning?
Efterlad al bagage.
Du har din iltkoncentrator.
Ingen undtagelser. Der er ikke tid. Vi er i samme båd.
Brændstof.
-Han sagde: "Tag intet med. " -Det ved jeg godt.
Men en særlig dreng får en særlig undtagelse.
Okay?
Vi klarer den.
Vi flyver på damp, men vi klarer den. Vi tales ved snart.
Når vi lander, vil jeg ikke kunne løbe så hurtigt...
Jeg hjælper dig. Og det gør Horst, Jakub...
I skal hjælpe de svagere passagerer.
-Men... -Jeg siger ikke, jeg giver op.
Men du skal love mig, at hvis jeg forsinker jer,
-efterlader I mig... -Tænk ikke på det.
Jeg skal tænke på det. Jeg aner ikke, hvad der venter os.
-Du må love mig det. -Stop.
Hvis du ikke gør det,
-kan jeg lige så godt styrte flyet. -Hvad?
Hvis jeg skal slå alle ihjel, bør jeg gøre det hurtigt.
Okay, som du vil.
Men det sker ikke.
Jeg kommer tilbage.
Ayaz? Rik?
-Er vi synkroniserede? -Niogtredive minutter.
-Tjek. -Også her.
Og lokationen?
Ayaz og jeg har begge rutevejledningen til dæmningen.
En ting til.
Vejen gennem flyelektronikrøret går forbi Terenzio.
Hvad gør vi med ham?
Hvis det var op til mig, ville jeg efterlade ham der.
Han fik chancen for at bevise, han ikke var et røvhul.
-Han fejlede hver gang. -Han er farlig.
Jeg synes, Ayaz skal bestemme.
Det var dig, han ville dræbe.
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke, hvad der venter i det næste liv, men hvis det starter i dag,
skal min sidste handling ikke være at dømme nogen til døden.
Okay.
Håndjernene bliver på.
At tilgive er én ting, at glemme er noget helt andet.
-Hvad sagde Jakub om bunkeren? -De havde ikke fundet noget specifikt.
Ét problem ad gangen.
Passagerer på Flight 21, vi lander om et øjeblik.
Vi har kun 30 minutter, så medbring intet, der forsinker jer.
Det løser sig. Det lover jeg.
Når vi har bilerne, deler vi os op og finder bunkeren...
...eller forsøger.
Det er en trøst at vide, at hvor end vi ender,
ender vi der sammen.
Er det et Globemaster?
-Det er det. -Det er et godt tegn.
Så ved vi, det er den rigtige lufthavn.
Okay, vi deler os i to.
Hører I? Ingen tid at spilde.
-Hvem har nøglerne til håndjernene? -De bliver på.
Tjek benzinmåleren.
-Du ser ikke for godt ud. -I lige måde. Som sædvanlig.
Jeg burde ikke klage. Du er jo storsindet nok til ikke at efterlade mig her.
Det var ikke mig, der besluttede det. Det var Ayaz.
Manden, du lod i stikken.
Hvad siger uret?
34 minutter. Og en fuld tank!
-Dig? -Det samme.
Tænk på dig selv.
Jeg gør det ikke for mig selv.
At du skal sige, en mekaniker reddede piloten,
giver mig viljen til at leve.
Kom! Lad os køre!
-Kender du vejen? -Jeg har den lige her.
Er alle med?
Okay!
Hvis vi ikke ses igen, klarede I det flot. Tak.
-Ser du dem? -Ja.
Men de forsvinder om hjørnerne.
Tre kilometer til.
Ingen dækning.
-Pis! -Hvad?
-Ikke noget. -Er det "ikke noget"?
Vi skulle jo efterlade bagagen...
Så jeg glemte Henris aske.
Vi henter den, når vi har fundet bunkeren,
når det er mørkt.
-Ja. -Okay.
Sid nu stille.
Jeg gad godt se dig holde balancen
med håndjern på.
-Det tror jeg gerne! -Laura, lad ham være.
Som om jeg tænker sådan på dig.
Ja, du har for travlt med...
...at dræbe folk og prøve at score Ines.
Score hvem?
Du savler over hende.
Laura, stop.
Du er slesk, og hun er kun halvt så gammel som dig.
Mindre end ham, du kendte.
-Hvorfor skændes I? -Han var min arbejdsgiver.
-Ja, klart. -Hvorfor stiger du ikke af?
Ingen vil have dig her. Du skaber kun problemer.
Problemer? Som da jeg reddede jeres liv?
Du reddede os kun, fordi vi allerede var ombord.
Ja, ja.
Desuden er det ikke sikkert, vi overhovedet ville reddes.
Måske havde nogle af os foretrukket at blive hos vores familier.
Alt vel?
Indtil videre.
Nogen mobildækning?
-Hvor lang tid har vi? -Nej. Her er for øde.
-24 minutter til solopgang. -Okay.
Hvad leder vi efter?
En usædvanlig formation...
Hvad?
-Mor! -Hvad er der?
-Ayaz? -Ayaz!
-Ayaz? -Mor!
-Ayaz? -Pas på!
-Ayaz! -Kig på vejen!
Jeg kan ikke se dem. Sænk farten.
De kender vejen!
Vejen deler sig her.
-Kun en kilometer til. -Godt. Skønt.
-Hvilken vej var det? -Højre.
Mit hoved.
-Vi må ud! -Okay.
Af sted!
Hvad skete der?
Dominik!
Mit hoved!
-Hvad skete der? -Han stivnede pludselig.
Er du okay, Ayaz?
Skete det igen?
"Igen"?
Vågn op. Kan du høre mig?
Det lyder for mig, som om,
-vi må fortsætte til fods. -Hvad?
-Start motoren! -Den rokker sig ikke. Vi må gå.
-Er du skør? -Drop det.
Vi går. Vi må af sted nu.
Af sted!
Lågen er åben!
Atten minutter til solopgang!
Hov, lågen! Stop!
-Hvad? -Lågen. Stop!
Hvad sker der?
Vi må åbne for de andre.
Træk den af skinnen!
Åh gud!
Rør ikke noget, den er elektrisk!
Osman, vågn op!
Vi må få den åbnet!
Der må være nogle knapper.
Osman!
-Lad mig. -Efter det, du fortalte mig?
-Du sagde, jeg var stærk! -Ja.
Du kan ikke bære nogen. Nogen burde bære dig.
Har du haft det længe?
Siden i går. Kun et par gange.
Jeg slår Terenzio ihjel.
Ayaz!
-Fortsæt. -Kom.
Hvilken vej?
Ring til de andre.
Ingen dækning.
-Pis! -Tænk, Ayaz.
-Du husker det ikke, vel? -Højre, tror jeg.
-Tror du? -Eller måske venstre...
-Hvad gør vi? -Vælger en vej.
-Jeg ved det ikke. -Måske den vej?
-Jeg beklager. -Pres ham ikke.
Men vi har travlt!
-Venstre. -Venstre?
-Det tror jeg. -Okay.
-Af sted. Ingen snak. -Hvor lang tid har vi?
-Sylvie sagde 35 minutter, ikke? -Det var 25!
Okay. Vi kan lige så godt gå samlet. Kom.
Der er en puls, men den er svag.
Du gjorde det.
Lad os køre.
-Hvad med Osman? -Bevidstløs, men i live.
Lad os få ham ind bagi.
Hvad sker der?
-Knappen skal holdes inde. -Bloker den!
Det er en sikkerhedsmekanisme, så man ikke kan blokere den.
Hvad gør vi så?
Parkerer jeepen der?
Så kan de andre ikke komme igennem.
Vi har kun 16 minutter!
-Hvordan finder vi bunkeren til fods? -Og flytter ham?
Jeg gør det.
Holder knappen inde.
Når de kommer, hopper jeg på deres bil.
Det behøver du ikke.
De er her om et par minutter. Jeg hopper ind med dem.
Så burde jeg få syndsforladelse.
Okay.
Lås håndjernene op.
Okay.
Vi parkerer ved bunkerens indgang, hvis vi finder den.
-Hold udkig efter jeepen. -Det lyder som en plan.
Få Osman op. Giv mig nøglen.
Du efterlod Ayaz, nu redder du ham, og så er I kvit, ikke?
Rik siger, Gud tilgiver dem, der angrer.
Dine håndled, tak.
Tak.
Hov! Hvad laver du?
Du vil redde dig selv,
så hvorfor stole på, at du bliver?
De låser dig op.
Ved du, hvad du er?
Ja. En leder.
En mær! Du er en mær!
Der er et hegn!
Kæden er låst.
-Hvor er indgangen? -Der er ingen.
-Det var den forkerte vej. -Lad os vende om!
Pis.
Intet rat.
Og der er ikke tid.
Hvad så? Vil du klatre over hegnet?
Jeg går først. Jeg lægger min skjorte på hegnet.
Ayaz, stop!
Hegnet er elektrisk. Det står på skiltet der.
-Pis! Hvad gør vi? -Vi vender om!
Nej! Vent.
Solen står snart op.
Lad mig lige tænke mig om.
Ni minutter og 45 sekunder.
-Solen står snart op. -Biler fra lufthavnen. Lover godt.
Ja, du har ret.
De andre burde se jeepen her.
Hvad er det?
Udluftning. Det lover godt!
Der er nogle trapper derovre.
Skynd dig, Ayaz.
Kom nu.
Okay, hør godt efter. Det er simpel videnskab.
Hvis vi står på noget ikke-ledende...
...og ikke rører ledninger med modsat polaritet på samme tid,
kan vi klatre over.
Det går ikke. Solen står snart op.
Gør noget!
Hvad gør vi? Hvordan gør vi os ikke-ledende?
Dækkene der. Hvis vi tager dem af, kan vi stå på dem.
-Gummi er en god barriere. -Hvordan får vi dem af?
-Find en donkraft! -Vi dækker pigtråden til.
En dør!
Pas på! Måske er den strømførende.
Der er ikke tid.
Låst!
Find noget at brække låsen op med.
Kom nu, Ayaz!
Forsigtig.
Slip det. Forsigtig.
Okay.
Se, jeg rører aldrig to ledninger samtidigt.
Er I med? En ad gangen.
Her.
-Langsomt. -Okay.
Sådan.
Stop!
Vent!
Slå indad, ellers smadrer du låsen.
Kom så.
-Hvad laver du? -Venter på de andre.
Det kan du ikke!
Rik, hvor lang tid tilbage?
-Tre minutter og 27 sekunder. -Jeg er tilbage i tide.
-Hvordan det? -Gå! Det er en ordre.
Røvhul! Du er et røvhul!
Kom så!
Her!
Sylvie!
-Kom! -Okay!
-Hvor er de andre? -Indenfor.
Hvor er Terenzio?
-Var han ikke med jer? -Nej. Ind!
-Hvor er jeres tøj? -Lang historie.
Ayaz.
Lad mig hjælpe dig.
Okay. Kom så, Dominik.
Kom så! Vis mig, hvad du kan!
Jeg er ikke bange.
Jeg er klar.
Giv mig, hvad du har.
Sikke nogle røvhuller!
-Hvor er de andre? -Det ved jeg ikke.
Der er en dør. Vi er der næsten.
Tilbage!
Hvem er Sylvie?
Det er mig.
De siger, du bestemmer.
Ja. Hvor er de andre?
Indenfor.
Den italienske soldat?
Er han ikke her?
Nej.
-I trænger vist til hvile. -Ja.
Det får I ikke her.
Kom.
-Der er de. -De klarede den!
-Det er et mirakel! -Hvad laver I her?
Jeres pilot siger, I har løbet for livet i en uge.
Ja.
Nå, men...
Vi vil løse problemet.
Men I må hjælpe os.
Tekster af: Anna Jennifer Christiansen