PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Jestli chceš jet, pořádně ho zasuň.
Seržantko Ricciová.
Kam jedeme, majore?
Já...
Nevím...
Jsi šéf, ne?
To ano.
Ayazovi jsi to vysvětlil dobře.
- To byla nehoda... - Určitě?
Neomlouvej se za svou sílu.
- Promiň... - Co jsem řekla?
Tak dobrá.
To bolí!
Jsi slaboch, Terenzio.
Všichni pro vyloučení Terenzia?
Běžte do prdele! Otevřete!
Tak co jste našli?
Ty Rikovy souřadnice...
Generálové víc neřekli, Sylvie.
Rikovy souřadnice z NATO na mapě odpovídají
vodní elektrárně v oblasti Stara.
To dává smysl.
Kdyby Sověti stavěli tajný kryt,
hlídaná přehrada by byla ideální kamufláž.
Pokud je kryt pod přehradou, je chráněný před sluncem.
Tak to je dobrá zpráva. A jak zní ta špatná?
Ahoj!
Výborně.
- Můžeš rozdávat jídlo. - Počkej, musím chcát.
„Musím chcát?“ Takhle mluví dnešní mladé dámy?
„Mladé dámy?“ To mi nic neříká.
Je tam někdo?
Šel Ayaz z toalety?
- V pořádku? - Moment!
Chviličku.
Takže ty Rikovy souřadnice...
- Víc neříkali! - Nemáme ti to za zlé.
Jsou to jen dvě desetinná místa.
Podle Horsta to znamená nejistotu 250 metrů všemi směry.
Potřebujeme vědět, co hledáme
- a jak to vypadá. - Ale to nevíme.
- To nevíme. - To nevíme.
Cvičil jsem rozvědčíky. Kryt najdu.
Ty už jsi nám pomohl dost. Mlč.
Řeknu to Mathieuovi.
Ty hledej dál na internetu.
Zkus zjistit, kde to přesně je.
To místo bylo přes 60 let utajené.
Myslíš, že ho najdeme podle pár fotek z internetu?
Budeme muset. Jinak je po nás.
Přistaneme 15 kilometrů od krytu.
V Bělorusku?
- V Bulharsku. - Kde to je?
- Vedle Turecka. - Není to jedno?
Důležité je,
že budeme mít jen 30 minut
na cestu z letiště do krytu, než vyjde slunce.
Jak se tam dostaneme?
- Dominik toho moc neujde. - Ujdu.
Přistaneme na letecké základně. Budou tam auta.
- A když ne? - Ponesu ho.
- Na to nebude čas. - Tak...
Musíme...
- I když by nám... - Dost!
Mathieu cítí povinnost vás povzbuzovat
a chránit.
Mně o nic takového nejde a nejsem vůdčí typ.
Chci vám jen říct, že když to s krytem neklapne,
nezbude palivo ani čas na plán B.
Až přistaneme, buďte připravení.
Přehrada může být osvětlená.
Dala by se najít při průletu.
Budeme rádi, když proti větru doletíme do cíle.
Měli jsme vzít víc paliva.
Jakub vzal plnou cisternu.
Měli jsme vzít dvě.
Vedla sis dobře, Sylvie. Udělala jsi, co se dalo.
Nestačilo to.
Na tvou sebelítost nemáme čas.
Já se nelituju, jasný?
Je mi líto ostatních.
Ostatní jsou ti vděční. Umíš lidi vést.
Jo...
Nechápu, že si toho nevšimli u letectva.
Říkala jsem, že mě vyhodili, ale tak to není.
Co?
Můžu na slovíčko?
- Jistě. - Dál od Dominika.
Není možné někoho tak rychle odnést 15 kilometrů daleko.
Něco vymyslíš, jsi silná.
To ti nemusím říkat.
Terenzio před tebou uhýbá pohledem.
Musím ti něco říct.
Před měsícem mě operovali.
Soudit tě nemůžu.
Tak to není.
Potřebovala jsem peníze na léčení Dominika.
Prodala jsem ledvinu.
Říkali, že je správně velká, byla jsem zdravá, nebrala drogy...
Dali mi 15 000 eur.
Proto ti tak vadilo, že neletíme do Moskvy.
O mě nejde a nikdy nešlo.
Jen abys věděl, že nejen Dominik je slabý.
Taky daleko nedoběhnu.
Tak ponesu i tebe.
O to mi nejde.
Když nevydržím,
slib mi,
že poneseš mého syna.
Ponesu.
Můžeš se spolehnout.
Já vím.
S dovolením.
Ayazi,
můžeme si promluvit?
Prvních osm měsíců jsme se téměř nevídali.
On sloužil v Mali, já v Afghánistánu.
Pak jsme byli oba v Belgii.
To bylo...
Pak si začal stěžovat...
na únavu a hubnout.
Uklidňovala jsem ho.
Vtipkovala jsem,
že nemá chodit s mladší holkou.
Kvůli mně si z té bolesti celé týdny nic nedělal.
Rakovina slinivky.
Sežrala ho zevnitř.
Když umřel, odešla jsem z armády.
Jsem ta poslední, koho by měl někdo poslouchat.
Mrzí mě, co se ti stalo.
Opravdu.
Ale...
myslím, že jsem v životě...
neslyšel větší nesmysl.
Musíš si odpustit.
Jestli má přijít konec, neumírej s tímhle dojmem.
Není tu moc míst, kde by byla trocha soukromí.
Můžeš dolů k Terenziovi.
To by mi patřilo.
Co?
Správně bych tam měl být s ním.
Ayazi...
potřebuju, abys mi odpustil,
že jsem tě nechal v sídle NATO.
Terenzio ti řekl, že už tam nejsem.
- Nevěděl jsi. - Viděl jsem tě.
Na monitoru.
Jen na vteřinu, nebyl jsem si jistý...
Proč jsi nic neřekl?
Asi proto…
že kdybys umřel,
už bych s tebou nemusel mluvit...
poté, co jsem tě chtěl vyhodit z letadla.
Odpouštím ti, Riku.
- Jen tak? - To jsi chtěl, ne?
To ano, ale...
Oko za oko, zub za zub.
- Cože? - Musíme se vyrovnat.
Udeř mě.
- Riku... - Myslím to vážně.
Vrať mi to.
Před 20 lety mě zavřeli.
Trval jsem na tom, že nechci vidět ženu ani děti.
Ale slíbil jsem jim,
že až mě pustí, všechno bude jako dřív.
Za tři roky
mě z vězení pustili a já už se domů nevrátil.
A teď už se ani nevrátím.
Přiznat chybu si žádá odvahu a to jsi právě dokázal.
Už se k tomu nevracejme.
Dobrá.
Domluveno.
Když už jsme v tom,
lhal jsem ti i o účelu své cesty do Ruska.
Nebyla to konference.
Poznal jsem přes internet ženu.
Trapné, já vím.
Co je na tom trapného?
No...
možná nic.
Miloval jsi ji?
Netrvalo to dlouho, ale měla všechno, co jsem hledal.
Byla laskavá, poctivá a pracovitá.
Měla nehtové studio.
- Je krásná. - Ano, to je.
Blíží se přistání.
Budete pomáhat, nebo nakupovat náušnice?
Cože?
To je reklama na náušnice.
Tu modelku jsem párkrát potkala. Naprostá troska.
Díky, Ines.
Co mu je?
Abychom měli na zemi co nejvíc času, budeme klesat rychleji.
Další čas ušetříme tím, že nevystoupíme po schodech,
ale nákladovým prostorem.
Tedy skrz průřezy do prostoru avioniky.
Jak budu dýchat?
Žádná zavazadla.
Koncentrátor si vzít můžeš.
Bez výjimek. Není čas.
Jsme na jedné lodi.
Palivo.
- Nic si brát nemáme. - Já vím.
Ale speciální kluk dostane speciální výjimku.
Jo?
Dokážeme to.
Máme málo paliva, ale dokážeme to. Brzy se zase ozvu.
Na zemi moc rychlý nebudu...
Já ti pomůžu. A Horst, Jakub...
Musíte pomoci slabším pasažérům.
- Ale... - Neříkám, že to vzdávám.
Ale slib mi, že kdybych tě brzdil,
- necháš mě... - Nemysli na to.
Musím na to myslet. Netuším, co nás čeká.
- Slib mi to. - Nech toho.
Když...
mi to neslíbíš,
- klidně rovnou havaruju. - Co?
Jestli mám všechny zabít, ať je to rychlé.
Tak dobrá.
Ale to se nestane.
Vrátím se.
Ayazi, Riku.
- Máme stejný čas do přistání? - Máme 39 minut.
- Taky. - Nápodobně.
A místo?
Ayaz i já máme plán cesty k přehradě.
Poslední věc.
Při výstupu přes avioniku půjdeme kolem Terenzia.
Co s ním?
Já bych ho tam nechal.
Měl dost šancí dokázat, že není idiot.
- Žádnou nevyužil. - A je nebezpečný.
Nechal bych to na Ayazovi.
Tebe se pokusil zabít.
Já nevím.
Nevím, co bude po smrti,
ale jestli tam dneska půjdu,
nechci zakončit život tím, že někoho odsoudím k smrti.
Dobrá.
Ale pouta mu necháme.
Jedna věc je odpustit, jiná zapomenout.
Co říkal Jakub o krytu?
Naposledy nic nového.
Jeden problém po druhém.
Upozorňujeme cestující letu 21, že budeme přistávat.
Máme jen 30 minut. Neberte si nic, co vás zpomalí.
Dobře to dopadne. Slibuju. Jasné?
Jakmile najdeme auta,
rozdělíme se do skupin a najdeme kryt...
nebo to aspoň zkusíme.
Ať to s námi skončí jakkoli,
budeme v tom všichni spolu.
Není to Globemaster?
- Je. - Dobré znamení.
Aspoň víme, že jsme trefili letiště.
Rozdělit do dvou skupin.
Slyšeli jste mě? Není čas.
- Kdo má klíč od pout? - Na tom nesejde, zůstanou ti.
Zkontroluj si benzín.
Nevypadáš dobře.
Ty taky ne, ale to není nic nového.
Asi bych si neměl stěžovat,
když jsi mě milostivě nechal žít.
To jsem nebyl já. Byl to Ayaz.
Ten, kterého jsi tam nechal.
Jaký máš čas?
Třicet čtyři minut. A plnou nádrž!
- A ty? - Stejně.
Mysli hlavně na sebe.
Nedělám to pro sebe.
Ale představa, že mechanik zachrání pilota,
mi dává sílu žít.
Pojďme!
- Znáš cestu? - Mám to tady.
Jsou tu všichni?
Tak jo!
Jestli už se nepotkáme, byli jste skvělí. Díky.
- Vidíš je? - Jo.
Občas se mi ztratí v zatáčce.
Ještě tři kilometry.
Nemám signál.
- Sakra! - Co?
- Nic. - Nic?
Jak jsme spěchali bez zavazadel,
nemám Henriho popel.
Vrátíme se pro něj z krytu,
až se zase setmí.
- Ano. - Dobrá.
Můžeš sedět klidně?
Chtěl bych vidět tebe, jak balancuješ
se spoutanýma rukama.
- To by se ti líbilo. - Lauro, nech ho.
Takhle o tobě nepřemýšlím.
Na to nemáš čas.
Plánuješ vraždy a sex s Ines.
S kým?
- Pěkně nad ní slintáš. - Lauro, prosím tě.
I když pomineme, co jsi zač, jsi dvakrát starší než ona.
Ty jsi měla ještě staršího.
- Proč se hádáte? - Byl to můj zaměstnavatel.
- Jasně, zaměstnavatel. - Nechceš vypadnout?
Nikdo o tebe nestojí. Děláš problémy.
Zachránil jsem vám životy!
Jen proto, že jsme byli v tom letadle.
Jasně.
Napadlo tě někdy, že jsme o záchranu nestáli?
Někteří z nás by možná raději zůstali s rodinami.
V pořádku?
Zatím ano.
Máš signál?
- Kolik zbývá času? - Ne, jsme z dosahu.
- Dvacet čtyři minut do svítání. - Jo.
Co hledáme?
Nějaký zvláštní útvar...
Co?
- Mami! - Co je?
- Ayazi. - Ayazi!
- Ayazi. - Mami!
- Ayazi. - Pozor!
- Ayazi! - Koukej na cestu!
Dlouho jsem je neviděl, zpomal.
Vědí, kudy jet.
Tady se cesta dělí.
Ještě kilometr.
Výborně.
- Kudy? - Doprava.
Moje hlava.
- Musíme ven! - Dobrá.
Rychle!
- Co to? - Nevím.
Dominiku!
Sakra, moje hlava.
- Co se stalo? - Nevíme. Najednou ztuhnul.
V pohodě, Ayazi?
Zase se to stalo?
Jak, zase?
Prober se. Slyšíš mě?
Slyšíš mě?
Probereme to cestou. Vypadá to,
- že musíme pěšky. - Co?
- Nastartuj! - Auto nepojede, musíme pěšky.
- To ne! - Není čas.
Pojďme! Musíme jít.
Rychle!
Vchod je otevřený!
Osmnáct minut do východu slunce.
Zavírá se! Počkejte!
- Co? - Brána! Zastavte!
Co to?
Otevřeme ji ostatním.
Vysadíme ji.
Bože!
Je pod proudem, nesahat!
Osmane, probuď se!
Musíme ji otevřít!
- Někde musí být ovládání. - Osmane!
Osmane!
- Vezmu ho. - Po tom, cos mi řekla?
- Říkal jsi, že jsem silná. - Jo.
Ve svém stavu nikoho nenos. Někdo by měl nést tebe.
Máš to už dlouho?
Od včerejška. Jen párkrát.
Terenzia zabiju.
Ayazi!
- Jdeme. - Jdeme.
Kudy?
Zavolej ostatním.
Není signál!
- A sakra. - Přemýšlej, Ayazi.
- Nevzpomínáš si, co? - Snad doprava.
- Snad? - Možná doleva...
- Co uděláme? - Zvolíme cestu.
- Nevzpomínám si. - Tudy?
- Mrzí mě to. - Nemá cenu naléhat.
Ale není čas!
- Doleva. - Doleva?
- Snad doleva. - Dobrá.
- Jdeme, bez řečí. - Kolik máme času?
- Sylvie říkala 35 minut. - Dvacet pět!
Pojďme všichni společně.
- Ještě má tep, ale slabý. - Povedlo se.
Tak do toho.
- Co Osman? - V bezvědomí, ale má puls.
Dáme ho dozadu.
Co se děje?
- Tlačítko se musí držet. - Nejde zablokovat?
Je to zabezpečení proti tomu, co právě děláme.
Tak co s tím?
Zaparkujeme tam džíp?
Byl by pod proudem.
Máme jen 16 minut!
- Jak bychom pěšky našli cíl? - A dopravili ho tam?
Já to zmáčknu.
Stisknu to tlačítko.
Až přijedou, skočím k nim do auta.
Nemusíš.
Budou tady za pár minut. Půjdu dovnitř s nimi.
Třeba tím odčiním svoji vinu.
Dobrá.
Sundejte mu pouta.
Dobrá.
Zaparkujeme u vchodu, pokud ho najdeme.
Stačí najít džíp.
To zní dobře.
Naložte Osmana. Klíček mi dejte.
Opustil jsi Ayaze, teď ho zachráníš a budeš na nule?
Rik říkal, že Bůh kajícníkům odpouští.
Dej mi ruku.
Díky.
Hej, co děláš?
Pokud chceš žít,
jak ti máme věřit, že na ně počkáš?
Oni ti to odemknou.
Víš, co jsi?
Ano. Velitelka.
Čubka! Jsi čubka!
Je tu plot!
A řetěz se zámkem.
- Kde je vchod? - Žádný není.
Šli jsme špatně.
Tak se vraťme zpátky!
Kurva.
Nemá volant.
Stejně není čas.
Co chceš dělat, přelézt plot?
Půjdu první. Dám na něj košili.
Ayazi, stůj!
Ten plot je pod proudem. Je to tam napsané.
- Co teď? - Zpátky!
Ne! Počkejte.
Brzy vyjde slunce.
Nechte mě přemýšlet.
Devět minut a 45 sekund.
Brzy vyjde slunce.
Auta z letiště, dobré znamení.
Jo, je to ono. Máš pravdu.
Ostatní by nás tu měli vidět.
Co to je?
Větrací šachta, výborně!
Tady jsou nějaké schody.
Rychle, Ayazi!
Dělej.
Dobře poslouchejte. Jednoduchá fyzika.
Pokud stojíme na izolantu
a nedotkneme se obou pólů zároveň,
můžeme přelézat.
Nemůžeme, už vyjde slunce.
Hlavně něco dělejte!
Jak to uděláme? Jak se izolujeme?
Pneumatiky. Sundáme je a postavíme se na ně.
- Guma je skvělý izolant. - Jak je dostaneme dolů?
Najděte hever!
Ostnatý drát přikryjeme oblečením.
Dveře!
Opatrně, můžou být pod proudem.
Není čas.
Zamčeno!
Zkusíme něčím rozbít zámek.
Ayazi, pojď!
Opatrně.
Dolů. Opatrně.
Jo.
Vidíte, jak se nedotýkám dvou drátů naráz?
Můžeme? Jednoho po druhém.
Na.
- Pomalu. - Můžeme.
A je to.
Počkej!
Počkej chvíli!
Tluč opačně, nebo zasekneš zámek.
Jdeme.
- Co děláš? - Počkám na ostatní.
To nemůžeš!
Riku, kolik je času?
- Tři minuty a 27 sekund. - Vrátím se včas.
- Jak to poznáš? - Běž! To je rozkaz.
Ty svině! Jsi svině!
Jdeme!
Tady!
Sylvie!
- Pojďte! - Jo.
- Kde jsou ostatní? - Uvnitř.
Kde je Terenzio?
- Nebyl s vámi? - Ne. Rychle dovnitř.
- Kde máte oblečení? - Dlouhá historie.
Ayazi.
Aspoň ti pomůžu.
Fajn. Dominiku.
Tak pojď! Ukaž, co umíš!
Já se nebojím.
Jsem připravený.
Ukaž, jestli na to máš.
Sviňáci!
- Kde jsou ostatní? - Nevím.
Vidím dveře! Už tam budeme.
Zpátky!
Kdo je Sylvie?
Já.
Prý jim velíš.
Ano. Kde jsou ostatní?
Uvnitř.
Kde je ten italský voják?
On tu není?
Ne.
- Prý byste si chtěli odpočinout. - To ano.
To vám tady nehrozí.
Pojďme.
- Tady jsou. - Dokázali to!
To je zázrak!
Jak to tu chodí?
Pilot vyprávěl, že jste celý týden bojovali o přežití.
Jo.
No...
My ten problém vyřešíme.
Ale potřebujeme vaši pomoc.
Překlad titulků: Tomáš Lenikus