ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Що це було?
Милий?
Сонечко?
Вибач, ти ліг поспати? Я тебе розбудила?
Та нічого.
Схоже, я забула купити яйця.
Повернуся за півгодини.
Можеш прийняти душ і накрити на стіл.
Воно пошкоджене, без сумнівів.
Але я думаю, витримає, а ти?
Неможливо сказати, не оглянувши ззовні.
Вийдеш перевірити?
Тільки після тебе.
Якубе…
Вона не поїхала.
Ти не винен.
Знаєш,
моряки колись брали в довгі подорожі цитрусові фрукти від цинги.
-Що таке цинга? -Цинга…
Це…
Без поняття.
Може, Лора або Хорст знають.
Дякую.
-На смак як крейда. -Серйозно?
Принесу тобі щось інше.
Вогнів уже не видно.
Певно, ми над Тихим океаном.
-Що це? -Тихий? Це океан.
А тіло того діда поклали до валіз?
За це не хвилюйся.
Іди сюди.
Усе добре.
-Усе добре? -Так.
Іди сідай на місце.
Не лізь ні до моєї дитини, ні до мене.
-Вибачте, що? -Вдаєш із себе прекрасного принца?
Мене не обдуриш.
Шкода, що ви так вважаєте.
Усе нормально.
-Можеш сісти. -Тут?
Жартуєш?
-Щоб стежити за ним. -А якщо мене витягне?
Перед шаром пластмаси - опукле скло. Ти в безпеці.
Треба нам починати приймати рішення разом.
-Що, вибач? -Ти приймаєш усі рішення:
про вікно, де ми сядемо, про солдатів…
Ти хотів убивць на борту?
Я цього не казав.
Я несу відповідальність за людей у цьому літаку.
Он як? «За людей?»
Ти відповідав і за жінку, яку він покинув.
-Тобі гаплик. -Стривай.
Щоб я більше цього не чув.
Якуб у цьому не винен.
Не тільки він. Ви всі винні. Ти, ти і він.
Ти хочеш вирішувати за нас, наче ми діти.
Ваша безпека - моя робота.
Твоєї авіакомпанії більше не існує.
Нема ніякої роботи. Є тільки ми.
Ми всі працюємо разом.
Він лише хоче, щоб із ним співпрацювали.
Так, бо без співпраці…
Не хотілося б цього.
Нам усім набридло, що ти розмахуєш зброєю.
-Он як? -Так. Застрель мене, побачиш, що буде.
-Думаєш, слабо? -Літак!
Народ, там інший літак! По радіо.
Є й інші такі, як ми?
Повторіть, Гаваї?
Так. Це називається Сфера Марс.
Точно. Підводна база з тиском космічної станції.
-Сфера Марс? -Так, ми знайшли її онлайн,
підводна тренувальна база для космонавтів.
Певно, вода блокує радіацію чи те, що спричинило це все.
Ясно. Ви почули про це на заправці у Ванкувері?
Ніби як. Координати нанесли фарбою на стіну терміналу.
Певно, лишали повідомлення для інших.
Діапазон цього радіо незначний.
Певно, ми недалеко від вас.
Летите за нами в Гонолулу?
Той пілот сказав, що база може вмістити 100 осіб.
Там є кисень і їжа.
Як тільки я дізнаюся ще щось, скажу вам.
Неймовірно, знову він командує.
Стули пельку! Говорить капітан.
-З мене досить твоїх криків. -Я ще навіть не починала!
Матьє, може, британці були покидьками,
але вони були праві стосовно діапазону широти.
Хіба Гаваї не задалеко від місця, де ми зараз?
Що ти хочеш сказати?
Якщо з Гаваями не вийде,
це надто близько до екватора, щоб обігнати сонце?
-Тільки якщо летіти далі. -Саме так.
Хіба ми не надто віримо чуткам?
Скільки, по-твоєму, ми можемо літати?
Доки щось не зламається?
Здохне двигун - нам кінець. Скінчиться паливо - теж. Чорт!
Відпаде колесо…
Добре!
-Я тільки хотіла обговорити. -От і поговорили.
Пробач.
Болить рука і голова… Я сам не свій.
Ну…
Лора ж мала вколоти тобі знеболювальне?
-Чи дати пігулки? -Я сказав залишити для пасажирів.
Ти маєш прийняти ліки. Ти потрібен нам.
-І відпочинь. -Відпочивати?
Який відпочинок, коли там таке?
Що там, у біса, коїться?
-Що там… -Ні, піду я.
Ти будь тут і відпочивай.
Потрібен порядок. Чи щось таке.
-Не треба погроз. -Що тут таке?
Не дають нам їсти, доки не зробимо по-їхньому.
-У них уся їжа. -Ми хочемо запровадити правила.
-Правила? -Перше.
Якщо з Гаваями не вийде, ми разом вирішимо, куди летіти далі.
Друге. Ми все ділимо порівну.
Їжу, напої, навіть ковдри.
Третє. Нікого не викидають з літака, доки всі не проголосують.
Ти щось накоїв? Боїшся, що тебе викинуть?
Пішов ти.
-Ні! Гей! -Сільві, негайно в кабіну!
СИГНАЛ АВАРІЇ
ЗАГОРЯННЯ ВСУ
-Що тут? -Загорілася ВСУ. Розділ шість.
Ти читай, я почну діяти. Може, вихлопні патрубки?
-Розділ шість… -Розділ шість, є.
Так. «Відключити авіапілот. Відключити трьохфазне джерело…»
-Ти щось зробила? -Ні.
Я теж.
Може, глюк сенсора?
Кондиціонер? Перегрів?
Дві помилкові тривоги, нічим не пов'язані?
Якось малоймовірно.
Перегрів, ще й не раз, а двічі… Загоряння нема…
-Хіба що… -Що?
Ці дві системи пов'язані з шасі. Якщо хтось його чіпає…
-Чіпає? -Якщо там хтось є.
Так, але хто?
Один із солдатів.
Певно, заліз, коли ми злітали.
Ні, це неможливо.
Чорт.
Я читаю.
Ти впевнена, що це вона?
Так.
Що тут таке?
Габріель знайшла Інес в Інстаграмі.
-Що сказала? -Що не звинувачує нас.
Нас? Ми навіть не знали.
Кров цієї жінки - на твоїх руках.
Проблеми минулого не вирішити.
Але є одна зараз.
Що таке?
Один із солдатів заліз у нішу шасі при зльоті.
Пробирається у вантажний відсік.
-Це можливо? -Ні.
-Ні, доступу нема. -Поки що.
-Звідки ти знаєш, що він один? -Я не знаю.
Але там і одному тісно.
Якщо він пошкодить гідравліку, при посадці не вийде шасі.
-Його треба зупинити. -Такий план.
Але ми все ж летимо на Гаваї?
Так.
Будемо летіти вище.
Температура впаде. Кисню не буде. Він зомліє. Полетимо на південь.
А ми не зомліємо?
Ні…
Салон герметичний, ніша шасі - ні.
Так важко було пояснити?
Пихатий покидьку!
Ти говориш італійською?
Тато справжній італієць.
Тепер справжній труп.
Пішов ти, вилупку!
Повертайтеся на місця, пристебніться. Вирішимо цю проблему й полетимо далі.
Про це я й кажу. Нам треба вирішувати разом.
Хочеш, щоб солдат пошкодив літак?
Кажу, що є й інші розумні люди, і хай він це зрозуміє.
Хто вважає, що слід дозволити солдату знищити наш літак?
Ніхто? Чудово!
Демократія!
Тепер сядь і пристебнися!
ВИСОТА 12000 МЕТРІВ
-Три, чотири тисячі. -Певно, притулився до кондиціонеру.
-Тому й перегрів. -3-4-0.
Якщо він пошкодить гідробак, ми втратимо мінімум дві важливі системи.
-3-5. Яка в нас стеля? -Написано, що 3-9-1.
Напевно, випробовували до 15000.
За бортом мінус 40. Хто в такому виживе?
Я читав статтю
про зайця, що вижив у дев'ятигодинному рейсі до Бостона.
Зомлів, бо брак кисню, та холод уповільнив усі процеси в тілі, як на операції.
Коли випустили шасі, він упав у затоку й доплив до берега.
Чорт.
Це може бути при посадці на Гаваях?
Так.
Хіба що…
Якщо випустиш шасі зараз, він замерзне і впаде в океан.
Ти швидко вчишся.
Група білих чоловіків ниє, що цього разу вони не можуть усе контролювати.
Через зміни й стрес люди почуваються безпомічними.
Ти буддист?
Я часто таке бачу по роботі.
-Що за робота? -Усяке різне.
-Звучить підозріло. -Не хочу тебе втомлювати.
Займаюся нерухомістю.
Кілька ресторанів, перевезення вантажів.
І справді всяке різне.
ТУАЛЕТ - ЗАЙНЯТО
Гидота.
У НАТО було так само, точнісінько так.
Турки поводилися, як хазяї,
замість вдячності, що їх запросили.
-Неймовірно. -Не буду сперечатися.
-Вибачте, синьйорино. -Я хочу води.
Он як? Хай капітан погодиться, що в нас демократія.
Звісно, солдатику.
Та ти вже геть здурів?
За кого ти себе маєш?
Ми принесемо воду…
Стули пельку, відстале чмо.
Що ви задумали? Зі своєю демократією…
-Боже мій. -Ви в нас у печінках уже!
-Ілюмінатор… Що?
-Ілюмінатор! -Що?
Одягніть маски. Залишайтеся на місцях.
Ні… не можу дихати. Тримайся.
Є!
Стабілізація на 1-0-0.
Ціль на 3000 метрів.
Прискорений режим.
Хорсте!
Тримай мене, якщо знесе назад.
-Коли опустимося нижче 3-1-0… -Так.
-…увімкни аеродинамічне гальмо. -Так.
Думаєш, це солдат?
Навряд чи.
Дихай. Чорт!
Де твоя трубка? Усе добре. Дихай, маленький.
-Вона дихає? -Так.
Але набряк ще є.
Агов, отямся. Прийди до тями.
Що тут таке?
Його трубка вилетіла.
У нього задишка. Іншої трубки в нас немає.
Ми ж ніби нижче летимо?
Так, але кабіна розгерметизована. Це як на вершині гір.
Через носик дихай. Ще трішки.
З ілюмінатором все було добре?
Твій друг мав за ним стежити, але ви, ідіоти, сиділи тут.
Слава Богу, що я пересів, бо був би біля воріт раю!
Так, це не змінює того факту, що ти сказав нам усім, що це безпечно.
Я казав це ще до солдата.
До набору такої висоти.
Дай-но скотч.
У масках кисню максимум на десять хвилин.
Я не це хочу зробити.
Заспокойся.
-Як ти проніс ніж у літак? -Дістав зі своєї валізи в Шотландії.
Відріж кілька шматочків.
Дихай. Молодець.
Не роби різких рухів.
Давай.
Це не Гаваї.
-Ми скинули солдата? -Сподіваюся.
-Але Гаваї тепер відпадають. -Що?
На такій висоті ми не встигнемо до світанку.
А як летіти швидше?
Полетимо на Гаваї на наступному витку.
Якому витку, довкола планети?
-Куди ми летимо? -Як тільки знатиму, скажу.
Як тільки знатимеш? Серйозно?
Чому не можна летіти швидше й вище?
Як ти пропонуєш герметизувати салон із розбитим ілюмінатором?
Заклеїти його сарказмом, яким плюєшся ти і твій бос.
-Ні, Теренціо не мій бос. -Аякже.
Ось так.
Тепер дихай.
Працює?
-Так. -Ура!
Давай, зайчику.
Матьє!
Що тепер?
Гідравлічна система.
Гідравліка…
Якуб не цього боявся?
Той тип користується опаленням, щоб вижити, так?
Має бути близько 300 бар, але тут удвічі більше.
Шасі вважатиме, що там пусто, і не випуститься.
А якщо випустити зараз?
Через ілюмінатор ми летимо низько й повільно.
Літак не витримає збільшення опору.
Що тепер робити?
Комусь треба прорізати дірку в нішу шасі…
і витягти його.
Ні, паяльна лампа буде в нас, доки все не зміниться.
Заради краплини влади наражаєш усіх на ризик?
Якщо це «краплина влади», ти без проблем погодишся.
Який ти впертий сучий син.
Дякую, любий.
Нема коли сперечатися.
-Усім начхати! -Добре, нехай.
Гаразд. Відтепер за всі рішення будемо голосувати.
Добре.
Спитай, чи шукати того типа, щоб викинути його.
Зараз.
Хто вважає, що треба витягти солдата з ніші шасі,
тим самим рятуючи собі життя?
Ну от. Бачиш, не так і важко.
Так. Дай паяльну лампу й рушницю.
Мою рушницю не чіпати.
Це про всяк випадок.
Даю тобі слово. Обіцяю, ми її віддамо.
Так, слово він дає.
-Добре, хто йде вниз? -Я.
Я працюватиму лампою, а Аяз допоможе.
Поляк і турок…
У їх країн жодної перемоги у війні.
Так, адже Італія - могутня імперія.
Якщо хочете мою рушницю, я теж іду. Усе.
Гаразд, беріть.
-Дякую. -Підкріплення треба?
Там нема місця.
Будь нагорі, пильнуй.
Обережно там.
Зараз не дивися, але ти бачив, що в Аяза ніж?
Сказав, що дістав із валізи.
Маю поговорити з Матьє.
Він іще тут.
Потім.
Італієць - проблема.
Це тому, що він у тебе стріляв.
Серйозно.
Можливо, треба подумати, як його викинути.
Куди летимо?
Як тобі острів Атту, Алеутські острови?
Аляска. Це десь 2550 кілометрів.
Є якісь аеропорти поблизу, якщо там, як в Ісландії?
Можу знайти, але Атту закрили в 2010 році.
Він для аварійних ситуацій.
Ти мене роботи позбавиш.
Вводь координати.
Голосувати не будемо?
Я чула, ти уклав угоду.
Атту найближче, хороше місце, і треба полагодити ілюмінатор.
-Так? -Так.
Нема що обговорювати.
-Прошу. -Дякую.
Дякую.
Як почуваєшся?
Краще.
Якщо не зважати на кінець світу.
-Від Габріель щось чути? -Ні.
Нічого, вже кілька годин.
-Її повідомлення… -Не наша проблема.
Ти їй відповіла?
-Я не знала, що сказати. -А хто б знав?
Я ігнорувала мертву жінку.
Жалюгідно.
Не кажи так.
Глянь, як ти осадила італійця. Ти сильна.
Я все кажу собі, що я на вечірці, а це наркодурман,
і що я скоро прокинуся.
Можливо. Але якщо так, ти прийняла щось погане.
Чого отвір не в салоні?
Бо там купа кабелів, щоб Матьє міг керувати літаком.
Ліхтарик.
Дякую.
А ти хочеш?
Це муковісцидоз?
Спершу думали, що вовчак.
Тоді звинуватили моє паління.
І я перестала палити вдома.
Не допомогло.
-Іди. -Ні. Я наполягаю.
Іди ти.
-У грудях? -Генетичний аналіз робили?
Чи я носій гену?
Ні.
Його батько.
Єдине, що він дав Домініку.
У Москві випробовують нову генну терапію.
Туди ми й прямували, коли все почалося.
Яке лікування він приймає вдома?
Його ліки? Які тільки не приймає.
Дорназа альфа, гіпертонічний розчин, манітол,
стероїди майже постійно.
І залишилося мало.
Дихай. Молодець.
Ось край.
Починай різати.
-Який план? -Він проріже одну частину…
А ти спробуй не заробити кулю.
-Несмачно? -На смак, як папір.
Так?
Як твоя рука?
Так болить, що я майже її не відчуваю.
Треба промити перекисом.
Я допоможу.
І хлопчику, Домініку, було б легше, якби ми летіли нижче.
Нижче - це повільніше.
Слід економити паливо.
Атту ближче, можемо спуститися на 300 метрів?
Що, як там нема палива? Що тоді?
Він іще дитина.
Якому пощастило мати в друзях тебе, але я відповідаю за всіх.
Сільві, можна хвилинку поговорити з Матьє?
Принесу води.
Уяви, якби це було твоє дитя.
Я не маю дітей.
Моя жінка старша. Ми задовго чекали.
Інша стюардеса була вагітна.
Хто?
Та, яку ми покинули, коли все це почалося.
Та, з якою ти спав.
Габріель послала Інес повідомлення про тебе.
Що там було?
Що ти - ненадійна людина.
Та я знаю, що це не так, Матьє.
Я бачу.
Людину не визначають її помилки.
Скажи його матері, що я спущуся нижче.
Але надто низько теж не можна.
Цікаво, скільки це займе часу.
Теренціо про це подбає.
Віриш у нього.
За помилки майором не роблять.
Він відважний, шляхетний.
-Ти служив в армії? -Ні.
На жаль, у мене анемія. Поріз - і я стікаю кров'ю, як свиня.
Якщо Теренціо шляхетний,
чого ж не розповів іншим людям про сонце?
Мабуть, не мав часу.
Давай.
Один, два, три!
Ти щось бачиш?
Нічого. Непроглядна пітьма.
Посвіти сюди.
Стріляй!
Він кусає мої пальці!
Що скажемо іншим?
-Що Аяз його вбив. -Ні.
Ми всі його вбили.
Скажи, що це неправда.
Я зробив те, що мусив.
Ні, не це. Я про діаманти.
Діаманти?
Хтось сказав, що ще в Канаді ти розрізав живіт молодого араба,
-щоб забрати діаманти. -Хто сказав?
-Байдуже, хто… -Це був я.
Бачив кров на ковдрі, як ти мене відсилав.
Убивця.
Захищайся.
Унизу я врятував вам життя.
А тут
я став брудним турком, який має захищатися?
Я так не казав.
Можна було не казати.
Розберемося з цим раз і назавжди.
Ти просто расист.
-За нього? -Так.
-Він… -Стоп!
Дякую, але…
У 1922 році султан Мехмед VI утік зі Стамбула,
що стало кінцем Османської імперії.
Перед від'їздом
він узяв із собою ці камені.
Смарагди,
а не діаманти.
Боже мій.
Ці камені викрали, коли султан був в Італії.
Вони знову з'явилися лише торік, у музеї Антверпена.
Ти розрізав живіт того трупа?
Коли він помер, звісно.
Звідки ти це знаєш?
Я заплатив йому за контрабанду каменів у шлунку.
Він знав, що зустріне людину в Москві. Не знав, що це я.
-То ти його вбив? -Ні.
Він убив себе сам.
Він неправильно їх запакував.
«Неправильно їх запакував?»
Нащо?
Нащо ти це зробив?
Казав же, працюю в перевезенні вантажів.
Ні, нащо ти зізнався?
Для чого це визнавати?
Бо це правда.
Я завжди кажу правду.
Правда в тім, що це злочин.
Добре. Усі стомилися.
-Давайте трохи подихаємо. -Ні, забудьте.
Ми викинули англійців за їхні старі злочини,
але цей злочинець випустив кишки іншому пасажиру.
-Тому пропоную голосувати. -За що?
За затримання цього терориста…
доки не визначимо відповідне покарання.
У мене є наручники.
Вони для роботи. Я охоронець.
Демократія?
Так, авжеж.
Ну от. Піднімайте руки.
Зручно?
Ти про це пошкодуєш, друже мій.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова