ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Час купити нові туфлі.
З кращим супінатором.
Щоб ходити цілу ніч із немовлям, не допоможе ніякий супінатор…
Схоже, вона годує його шоколадом.
Мене в четвер шлють у Москву.
Екіпажу потрібен тренінг…
У четвер? Скажи, що жартуєш.
У четвер - пік овуляції.
Ти що, не користуєшся моїм додатком?
Можна договорити?
Я дивився в додаток, тому сказав, що полечу сьогодні.
Поїду прямо з роботи,
тож зготую сніданок зараз. Як встанеш, він у холодильнику.
Я найщасливіша жінка, ти це знаєш?
Ми обоє найщасливіші, як і наше немовля.
Тому він і не їсть нічого, крім шоколаду.
Лєно?
Лєно, подзвони мені, чуєш?
Ми щойно сіли десь у Шотландії. Подзвони мені.
Так чи інакше, сховайся в будинку, добре?
Годі. Годі! Досить, він помер.
Ми не можемо втратити ще й вас.
Не віриться. Він був таким…
Хворим?
Молодим.
Мала на увазі, молодим.
Думаєте, він щось ковтнув?
Ні, він марив.
Що нам із ним робити? Поховати?
Чи взяти з собою?
Залежно від ситуації. Ми лишаємося чи летимо? Який план?
Наш план, наша надія - летіти з вами.
Я механік. Фредді - ас електроніки. Джон пілот, прокладає маршрути.
Раді вам на борту. Але куди нам летіти?
До світанку лише 45 хвилин, тож треба летіти на захід.
Так. На захід.
На захід? Ми летимо на захід?
Ми мусимо повернутися в Брюссель, врятувати сім'ї!
Він ідіот.
-Що він каже? -Хоче повернутися в Брюссель.
Уже майже світанок.
Він думає, що нема часу.
Чхати, що він думає!
У нас теж є сім'ї.
-Що відбувається? -Чекай.
Розкажіть їм новини.
Добре, що ж…
Англійські солдати підтвердили слова Теренціо.
Вони чули, що люди гинуть навіть у бункерах.
-Що? -Стоп, що?
-Що ти таке кажеш? -Це все, що я знаю!
Я знаю тільки те, що я ваш капітан, тому я відповідаю за вашу безпеку.
Можу летіти лише в ніч.
Ми що, навіть не спробуємо врятувати наших рідних?
Нізащо. Ти бачив, що воно робить?
Не дуріть себе. Ми егоїсти, якщо не спробуємо.
Не егоїсти, а реалісти.
Кинь рушницю. І я покажу, хто є хто!
Усім зараз важко, але в нас нема часу.
Пішли, любий.
Добре.
-У нас усе гаразд. -То що вам треба від нас?
Усі запаси, які є.
І тікати звідси подалі.
Де вся їжа?
Інші, які тікали, певно, взяли все.
Чому ви не втекли з ними?
Ми обходили місто, щоб нікого не забути.
Як їхали назад…
Почули, як злітають літаки.
Вони вас покинули?
Тут був хаос. Сотні людей.
Матьє хоче прорізати чимось підлогу, полагодити радіо.
Ось.
Різак?
Ти роби те, а я - це.
Але це готове.
Займися тими сумками.
Пішло воно! Сам займися.
Що? Через нього?
Не звертай уваги.
Я не розумію. Ми не повернемося в Брюссель.
Чого не поховати тут?
Так, але арабам треба більше часу на їхні ісламські обряди.
Хай там як…
-Це все? -Усе.
Капітан починає завантажуватися.
-Але є проблема. -Лише одна?
Мама-росіянка хоче зостатися.
Може, вмовиш її передумати чи допоможеш нам?
Сонце вбиває людей? Маячня! Вони нам брешуть.
-Хто бреше? -Не знаю…
Уряд. Усі. Ті, хто це вигадав!
Нащо їм брехати?
У польоті його легені під тиском.
Розумієте? Я не хочу його мучити.
Добре, я розумію.
Але зараз у нас нема вибору.
-А тобі що? -Ти і твій син нам небайдужі.
-Це правда. -Ви нас не знаєте.
Це правда, мені чхати на вас.
Це не значить, що ти можеш убити сина.
-Убити? -Зоставшись тут, ти його вб'єш.
Я візьму машину й відвезу його в лікарню, ясно?
Лікарні нема. Нема нічого…
Та дайте нам спокій!
Матусю!
-Домінік! -Тримай.
-Домінік! -Мамо!
-Вколи їй! -Зараз!
Синку, іди сюди.
Дай мені спокій! Відпусти!
Повертай.
Розійдіться.
-Я допоможу. -Не треба. Поклади її тут.
-Вона отямиться? -Так, котику. Сідай.
Дивися, мама там, поруч із тобою. Ясно?
Будь тут, доки вона не отямиться.
Пристебніться.
Дбати про пасажирів - наша робота, Якубе, ясно?
Нема вже роботи. Нічого нема. Усе втратило сенс.
«Наша робота». Аякже…
Щоб сонце було за нами, маємо летіти
на швидкості 1665 км/год, помножених на косинус широти,
-щоб залишатися в темряві. -Косинус…
Якби ми були на екваторі, сонце завжди б нас наздоганяло.
Бо там Земля ширша?
-Правильно. -Гаразд.
Я думала, нам не пощастило.
Ось діапазон, у якому нам треба летіти,
якщо зможемо підтримувати швидкість. Гляньте, капітане.
Думаєте, інші літаки це вирахували?
Сподіваюся, хтось щось придумає, і ми почуємо про це.
За умови, що вийде полагодити радіо.
Стараємося. І Інтернет.
Сідайте, будь ласка. Я повернуся в салон.
-Ви не пілот? -Не як ви.
Але вона допомогла нам.
Професіонал.
Як успіхи?
Скоро дізнаємося.
Матьє каже, радіо внизу.
-Хіба це не Якуб має робити? -Він відмовився.
Але цей хлопець теж механік.
Добре.
Ти в нормі?
Так.
Точно?
Як вона?
Приходить до тями.
Я жив у Москві, коли був у твоєму віці.
Ти мені розповідав.
Будемо там, скоро.
Де Домінік?
-Усе добре, він тут. -Ти спала.
-У тебе все гаразд? -Так.
Він каже, ми летимо в Москву.
Пан Волков не завжди при собі.
Пощастило йому.
Так.
Вийшло зловити сигнал?
Ми летимо в Канаду. Не знаю, куди саме.
План - долетіти якомога далі з цим запасом палива.
Кілька тижнів тому вона сказала, що кохає мене.
Я відповів смайликом кота із сердечками замість очей.
Не давай минулому визначати твоє майбутнє.
Це тобі твій священик сказав?
Ні.
Мій терапевт, коли я сказала, що вб'ю себе.
Коли це було?
Учора.
Нещодавно я забронювала цю поїздку з Анрі, моїм хлопцем.
Те, чим мала бути ця поїздка.
Після його смерті я подумала, що поїду в неї сама й уб'ю себе.
Так. У чому сенс, правда?
Саме так я думала, приїхавши в аеропорт.
«У чому сенс?»
Але тепер маю простежити, щоб не покинули малого.
Це дає сенс моєму життю, поки що.
Думаю, ти відчув би те саме, якби полагодив радіо.
І це багато б значило для тих, хто ще живий.
Тут самі вуглеводи.
Це улюблений шоколад пана Волкова.
Ти рилася в наших сумках?
Нам сказав капітан.
Ми не давали на це дозвіл.
Він просив скласти опис.
-Ви мали б спитати… -Ідіть на своє місце!
Чого ви так зі мною говорите?
Чоловік, який врятував вам життя.
Нічого, бери їх.
Тут повно.
Подякуйте цій дівчині, що врятувала вам життя.
Неймовірно.
-Що пошкоджено? -Ми не знаємо.
Це не така система, як у нас. Я її не розшифрую. Що скажеш?
Бельгійські авіалінії, франкомовний екіпаж, він думає, всі знають англійську.
Боже.
Що?
Можна було б стріляти мільйон разів, і то було б краще.
Кепські справи.
Можемо під'єднати мережевий дріт, перевіримо. Схоже, система згоріла.
-Ти розумієшся на комп'ютерах? -Майже ні.
Студентом я працював мережевим техніком.
Але ця система… Може, справа в маршрутизаторі чи супутнику, хтозна.
Навіть якщо полагодиш, Інтернету не буде, так?
Якось я читав про це статтю.
Виявляється, сервери можуть довго працювати незалежно.
Слухай.
Ми побачимо, так?
Так, побачимо.
-Ось. -Дякую.
-Знаєте, ви нагадуєте мені одну людину. -Кого?
Мою майбутню жінку.
Може, хіба матір.
Ви вишукана, стильна. Явно знаєте, чого хочете.
Я пропоную нам піти в туалет і забути про це все.
Це все одно кінець світу, то чого б не розважитися як слід?
-Ти дотепний. -А ти гарна, тож ми квити.
Смачного.
Працює, народ!
Ні, нічого не працює.
Що відбувається?
Схоже, Інтернет з'явився.
Годину повідомлень нема.
У Бельгії вже встало сонце?
Думаю, так.
«Найдорожча мамо, я вже не можу спати.
Ми з Жюстін рідко це казали, але нам пощастило мати таку маму…
як ти.
Ми завжди будемо з тобою, у твоєму серці. Валі».
Науковці кажуть, що є проблема з полярністю сонця.
З чим?
-З чимось таким. -Прочитай ще раз.
Так, чекай.
«Геліофізики з Оксфорда висунули теорію про те,
що ця подія пов'язана з нещодавньою зміною полярності Сонця».
Зміна полярності, цікаво.
-Це твоя професія? -Ні.
Я кліматолог у ЄС. Є деякі збіги.
То ти поясниш нам, що написано в цій статті?
Кожні 11 років магнітне поле Сонця перевертається.
Ніхто не знає, чому, але зазвичай це неважливо.
-Я не назвала б це неважливим. -Чекай.
Повторюю, це не зовсім моя сфера, але…
у кількох минулих циклах зміна була слабшою.
Ніхто не міг пояснити, чому.
Може, вона посилилася в іншому напрямку…
Це пояснило б усі ці події?
Можливо. Якщо так, міг виникнути сильний гамма-сплеск.
Хорсте, я не розумію, що ти кажеш.
Ніби щосекунди вибухає мільярд нейтронних бомб.
І коли це припиниться?
Звідки ж мені знати?
Але стій, схоже, ці науковці щось придумали.
Ні?
Коли вийшла ця стаття?
Десь…
годину тому.
Якщо сонячне світло означає смерть, а ми думаємо, це так,
підозрюю, що й ті науковці, і автор статті
загинули, коли в Англії розвиднілося.
То вони зараз… Уже?
Мабуть, загинули.
Так, схоже…
Це ж очевидно, що відбувається.
Бог завжди говорив із нами вогнем.
Неопалима Купина.
Полум'я на жертовнику.
Стовп вогню під час Виходу.
-То просто казки. -Казки?
Ти щойно сказав, що кращі науковці світу не змогли
пояснити, чому це відбувається. А тепер що?
-Але це… -Ні! Ніяких «але».
Це твоя невпевненість проти…
моєї впевненості.
Це має щось пояснювати.
Правда ж?
Хочу води.
-Хорсте! -Дай йому спокій.
-Можна з тобою поговорити? -Звісно.
Наодинці.
Добре.
Що таке?
Час, коли мусульмани щодня моляться, визначається сонцем.
Добре. У темряві це буде нелегко.
Так. Я перевірив час сходу в місці, звідки вилітали.
Під час пошуку назви авіабази я натрапив на цю статтю.
ТРОЄ ПЕРЕВЕДЕНІ З КАБУЛА В КІНЛОСС НА СУД
Вони були в Афганістані.
Вдерлися в дім перекладача, вбили його, зґвалтували жінку,
тоді спалили дім.
Чекай.
Я пам'ятаю цю історію. Я там була.
І вони робили це раніше.
Військові злочинці.
-Що нам робити? -Не знаю, але…
Ми отримаємо призові бали за цей рейс?
Можливо.
Їм не місце поруч із сім'ями.
То що, викинемо їх?
Не знаю. Потрібне рішення.
Це смертний вирок.
Вони це заслужили.
-Зґвалтування й убивство, Сільві. -Знаю.
Про що шепочетесь?
Прошу.
Дякую.
-Ви з Марокко? -Так.
-Звідки саме? -Танжер.
Чиє це?
Риєшся в моїх сумках?
Джон і ваш капітан чітко сказали. Усю їжу й напої складати докупи.
Це для бізнесу.
-Дивно, схоже на шампанське. -Не йди туди.
Це прототип. Я запускаю марку.
-Хіба ми цього хочемо… -Не роби цього!
-Серйозно, усім пересваритися? -Ні!
Постріл. Знову.
Усім буде по ковтку.
-Поглянь на нього! -Облиш.
Стріляють. Ми йдемо!
Пане Волков, ні!
-Назад! -Не роби це… Ні!
Пане Волков! Ні!
Пане Волков!
Пане Волков, чуєте мене?
Не заплющуйте очі, пане Волков.
Ви чуєте мене?
Відведи мене додому.
Пане Волков?
Ти його вбив!
Що?
Каже, ти його вбив, дебіл!
Він хотів убити всіх нас!
Відчинити двері в польоті неможливо.
-Вас цього не вчать? -Ти не чув про тиск?
Він був старим! Нащо ти…
-Що тут таке, Фредді? -Помилка!
-Он як? -Я не хотів.
Не можна отак вбивати людей!
Гей, спокійно!
Спокійно. Розслабся.
Я хочу його вивести, добре?
Бачиш хлопчика?
Він наляканий.
Я його виведу, добре?
Добре.
Гаразд.
Допоможіть, прошу.
Що відбувається?
Волков хотів відчинити двері, він його зупиняв.
Він міг убити…
-Годі! Сховай зброю. -Віддай мені. Давай.
Ти не скривдиш цих людей. Ти не такий.
Послухай мене. Усе гаразд.
Він просто був не при собі.
Що зроблено, те зроблено. Цього не змінити. Ясно?
Послухайте, до посадки ще кілька годин.
Пропоную всім спробувати поспати.
Але куди ми летимо?
В Едсон, Альберта. Це в Канаді.
Це мале містечко, але ми знайдемо там їжу й поповнимо запаси.
І знайдемо нове радіо. Це здохло.
І, певно, знайдемо ще й радіо.
Останні дві години бельгійські сайти не оновлюються.
Це скрізь таке.
Ми вже довго летимо. Спробуйте відпочити.
Добре?
Я скажу, коли підлітатимемо.
Він хороша людина.
Запевняю, Фредді зараз жалкує більше за всіх.
Я розумію. Він хотів захистити пасажирів. Це ясно.
Привіт.
Лора трохи шокована, просила мене вас перев'язати.
Я й сам зможу.
Не кажіть дурниць.
Дайте руку.
Я маю щось вам сказати, але ніяк не реагуйте, добре?
Цих людей залишили не випадково.
На авіабазі в них був трибунал за вбивство.
Знаєте, кажуть…
коли поруч говорять іноземною,
то часто мова йде про тебе.
Вибачте, просто я не знаю медичних термінів англійською.
Не звертай уваги, кицю.
Я жартую.
Цей чоловік - пілот.
Інші - штабісти.
Їх треба висадити.
-Коли це сталося? Де? -Афганістан.
Афганістан?
Так, я там служила.
Бачила багато ран.
Коли ти там була?
У 16-у й 17-у роках.
-Тоді і я там служив другий раз. -Он як?
І що нам робити?
У мене є план. Але потрібна ваша допомога.
Добре?
Сподіваюся, так.
Усім пристебніть паски.
Ми сідаємо.
Прошу всіх пристебнутися.
Пасок.
Інес, ми сідаємо. Прошу.
Звідси виглядає мирно.
Там нема нічого мирного.
Знаєш, що я ніяк не можу забути?
Перші, хто побачив схід сонця,
вони й не зрозуміли, що це.
Але ті, хто вдома…
Ті, хто знав, що буде?
Навіть не уявляю…
Пасок.
Вони просто попадали, де стояли.
Слухайте уважно,
до сходу сонця дві години. Не марнуймо ні секунди.
Якщо ці машини ще на ходу, ми розділимося, щоб знайти запаси.
Я тут ось що подумав…
Ви троє могли б знайти нам рацію: UHF, VHF.
-Навіть морська рація підійде. -Чому ми?
Дорожні знаки англійською.
Добре.
Він хай їде з нами.
Вони хочуть узяти тебе.
Якуб не знає англійської.
Але знає, що нам треба.
Добре, я поїду.
І вона теж.
Я?
Ти говориш обома мовами, зможеш перекладати.
-Не розумію, чому… -Я краще перекладу.
Ні.
Так, краще для нас стюардеса.
Усі згодні?
Добре.
Обережно там…
усі.
Ти їдеш не по той бік дороги, баран.
Це вже не має значення.
Боже мій.
Не дивися, люба.
Прошу уваги.
Ми потім усе пояснимо, але…
солдати не ті, за кого себе видають.
Вони вбивці і ґвалтівники.
-Що ви кажете? -Що?
-Хто сказав? -Тобто?
Над ними йде суд.
Тобто йшов суд.
Це ти?
Той, хто вкрав мою зброю? Це він сказав?
Це правда.
Я сказав, нема часу пояснювати.
Якуб спробує втекти від них, але слід бути готовими летіти,
коли він і Габріель приїдуть.
Отже, паливо, їжа. Розділяй і володарюй.
Ясно?
Треба поховати Набіля.
Добре, але давай швидко.
Якуб планує виграти півгодини, може, менше.
Ходімо.
Тут самий цукор. Є час знайти продуктовий магазин?
Залишилося 12 хвилин. Не ризикуймо.
Добре. Візьми й ті банани.
Може, ми бачимо їх востаннє.
Я допомагав підготувати тіло мого батька.
Мені був 21 рік.
Його застрелили в спину.
Він не пролив ні сльозини.
Ти був молодець.
Боже мій!
Його рот…
Він ніби побував у мікрохвильовці!
До певної міри саме це й сталося.
Османе!
-Знайдеш ще ковдру? -Звісно.
Манікюрний салон, банк і піцерія.
Не знаю, скільки в них тут рацій.
Це адреса, яку дав мені Якуб.
Спитай у поляка, що не так.
Де магазин електроніки?
На Лінден-стріт 5100.
Мені ти дав іншу адресу.
Лінден 5100, це адреса, яку я знайшов онлайн.
Що він сказав?
Я переплутала адресу, вибачте.
-Ти не винна, люба. -А хто ж винен?
Прокляття.
Ти в цьому впевнений? Що британці - злочинці?
Аяз знайшов статтю онлайн.
Вони були на авіабазі, їх мали везти на суд.
Викинути людей?
Небезпечно. А як завтра викинуть одного з нас?
-Ти знущаєшся? -Просто кажу…
А я кажу, приведи хлопців, що ховають тіло. Час летіти.
Це вже інша справа.
Гарні вудки.
Підеш рибалити, ідіоте?
Може, колись.
Як не любити Америку.
Це довбана Канада, йолопе.
Схоже, рації в них закінчилися.
Попроси, хай глянуть у підсобці.
Якуб вважає, що вони є в підсобці.
-Добре. -Спробуймо.
Стій, ти що робиш?
-Треба тікати. -Ні. Що відбувається?
-Нема коли пояснювати. -Стій!
Ти мене лякаєш.
Вони вбивці. Повір мені! Їдьмо, Габріель!
Габріель!
Біжімо.
-Падлюка! -За ним!
Стійте!
Ні!
Заро?
Перед смертю пан Волков сказав щось російською.
Що саме?
«Відведи мене додому».
Хтось їде!
Якщо це не Якуб із Габріель, зачиняй двері.
Добре.
Вони їдуть?
Хтось їде.
Вони за мною!
Де Габріель?
Вона не встигла.
Лети!
-Знайшов рацію? -Так.
Але Габріель ще там. Не встигла.
Що?
Це я винен.
Вони в нас стріляють!
Стріляють.
-Ми не полетимо без Габі! -Нема вибору.
Ти сам казав: «Захищати пасажирів».
-Покидьки! -Чорт!
Стійте.
В1.
Крути.
Стійте.
Стійте!
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова