‎UN SERIAL NETFLIX
‎Doarme, în sfârșit.
‎A trebuit să-i citesc doar zece cărți.
‎- Nu încape totul în gențile astea. ‎- Limita e de două.
‎Și trebuie să le cântăresc.
‎Poate că e un semn.
‎Dragul meu…
‎E călătoria vieții mele!
‎N-o să încapă nici în ruptul capului. ‎E o nebunie!
‎Mai degrabă, o fază maniacală.
‎Poți să pleci?
‎Te-ai văzut?
‎- 13 luni! ‎ - Și…
‎- De la ultimul episod. ‎- Dacă faci o criză acolo?
‎Asta nu se va întâmpla.
‎Noul tratament funcționează. Știi asta.
‎O știu și eu.
‎Chiar așa?
‎Încerc doar să te protejez.
‎E amuzant.
‎De fiecare dată când fac ceva ‎pentru carieră e o fază maniacală.
‎Ciudat.
‎Nu uita să-ți iei pastilele.
‎Încă nimic, nu?
‎Nimic. Parcă rușii ‎ar fi tăiat contactul cu toată lumea.
‎Recepționat.
‎Care e planul tău ‎dacă rușii sunt deja la seiful cu semințe?
‎O să le spun că sunt destule pentru toți. ‎Că le putem împărți.
‎Baftă! Ține-ne la curent.
‎Sigur.
‎Și dacă rușii nu sunt de acord ‎că sunt destule pentru a le împărți?
‎Șuruburile par standard.
‎Cred că, după ce le scoatem, ‎scaunele se vor desprinde ușor.
‎Câte semințe încap aici?
‎Dacă îl umplem?
‎Multe.
‎Poate milioane.
‎Nu cred că ne trebuie atâtea.
‎Chestia cu soarele va înceta. ‎Totul va reveni la normal.
‎Nu e adevărat. Chiar dacă soarele revine ‎la normal, nimic nu va mai fi cum era.
‎Presupunând că găsim semințele potrivite.
‎Thea, care e leguma ta preferată?
‎Aș spune miez de lăptucă la grătar. ‎Ceva simplu.
‎Vinete cu usturoi.
‎Napi.
‎Așa cum îi făcea bunica, cu pesmet.
‎- Ayaz? ‎- Ayaz, poți veni aici, te rog?
‎Verdictul tău, Ayaz?
‎Cartofi prăjiți.
‎Ce e?
‎Dacă rușii ajung înaintea noastră, ‎ce propui?
‎De ce mă întrebi pe mine?
‎Cu tot respectul, cred că te simți ‎mai în largul tău în situații de conflict.
‎Fără supărare.
‎Nu mă supăr.
‎Mai întâi, ar trebui să-i convingem ‎că sunt destule pentru toți.
‎Le-ar spune să le împărțim.
‎Și dacă refuză?
‎Dacă rușii nu ascultă vocea rațiunii?
‎Cât timp sunt mai puțini de 17, ‎ar trebui să ne descurcăm.
‎Șaptesprezece?
‎E ciudat de exact.
‎Nu…
‎Sunt 17 gloanțe în magazia asta.
‎- De unde-l ai? ‎- Din buncăr.
‎Lasă-l jos!
‎- Am un sentiment rău, căpitane. ‎- Nu putem face nimic acum.
‎S-ar putea să vomit.
‎Vomit de la stres.
‎Respiră adânc și ia legătura cu Ines.
‎Spune-i că aterizăm în 30 de minute.
‎O voi face ‎imediat ce aflăm dacă putem ateriza.
‎Hai, sun-o!
‎Chiar nu văd rostul.
‎M-am gândit ‎că, vorbind cu Ines, ai mai uita de toate.
‎Vă purtați ca niște școlari.
‎Ines, aici Markus.
‎Ne auzi?
‎Ines, ne auzi?
‎Unde poate fi?
‎Habar n-aveam. Nimeni nu-mi spune nimic!
‎Dar?
‎Nu spun că Sylvie a făcut ce spuneți, ‎doar răspund la întrebări.
‎Orice spune ea e o minciună.
‎De unde știm că filmul reflectă adevărul?
‎Nu ai încredere în ochii tăi?
‎Spun doar ‎că fără sunet e lipsit de nuanță.
‎- E lipsit de context. ‎- Nuanță?
‎- Maiorul arde cu încetinitorul. ‎- Ăsta e adevărul, Horst.
‎Adevărul e că niciunul din noi nu știa ‎ce s-a întâmplat cu Terenzio.
‎- Ăsta e tot adevărul? ‎- Da.
‎- Terenzio i-ar fi abandonat pe ceilalți. ‎- Nu veneau!
‎Nu știam asta atunci.
‎Bănuiesc că era egoist.
‎A făcut greșeli. A păcătuit.
‎Dar toți păcătuim.
‎Și Sylvie…
‎Ce e cu Sylvie?
‎Ce e cu Sylvie, Rik?
‎Cum, Ines?
‎Dacă Sylvie a făcut ce reiese din filmare, ‎poate că Terenzio a meritat-o.
‎Ce-ai spus?
‎Sylvie tot a greșit făcând ce a făcut.
‎Nimeni nu merită să fie ucis.
‎Ai ucis un ofițer, Sylvie.
‎Ca fost militar, ‎ar trebui să știi că vor fi consecințe.
‎Am fost militar, ‎ceea ce înseamnă că știu că am drepturi.
‎Mai știu că habar n-aveți ce faceți.
‎Ți se pare o coincidență ‎că sunt doar Căpușele slabe aici, cu tine?
‎Ți-am trimis toți aliații departe, Sylvie.
‎Cel puțin pe cei ‎cu care merită să ne batem capul.
‎Știu exact ce fac.
‎Îl pui pe partea mea?
‎Ultima oară când am verificat, ‎eram deasupra Islandei.
‎Am văzut doar Apocalipsa dedesubt. ‎Sper să ai mai mult noroc.
‎Vrei să mă faci să vomit?
‎Îi dăm drumul.
‎Nu sunt ruși.
‎E liber.
‎Ce-ți face stomacul?
‎E în convalescență.
‎- Două nopți ca să încărcăm? ‎- Poate mai puțin.
‎Zilele sunt mai scurte în nord. Vom avea ‎mai mult timp să încărcăm semințele.
‎- Și dacă vin rușii între timp? ‎- E singura pistă de pe insulă.
‎Nu vor veni aici. L-am poziționat ‎să nu mai poată ateriza nimeni.
‎Căpitanul Mathieu Douek, ‎rebel anti-comunist.
‎Foarte impresionant.
‎La fel ca acest spectacol.
‎Îmi amintește ‎de când zburam aproape de poli.
‎E ceva special acolo?
‎Câțiva lucrători de întreținere.
‎Doar câțiva morți.
‎Mai știi ‎când asta nu era la ordinea zilei?
‎Chiar și din partea ta e demn de dispreț. ‎Cine te crezi să judeci?
‎Nu judec eu, ci Dumnezeu!
‎- Te rog. ‎- „Să nu ucizi!”
‎- Ar trebui să știi asta. ‎- Destul!
‎„Să nu mărturisești strâmb ‎împotriva vecinului tău”
‎e o altă poruncă.
‎- Sylvie. ‎- Aici erai.
‎- Ce faceți aici? ‎- Doar aici puteam vorbi singuri.
‎- Doar aici ne puteam ascunde. ‎- Să știi
‎că te susținem, orice ar fi.
‎Sigur.
‎Da, sută la sută.
‎Sută la sută.
‎Sylvie, îmi pare rău, ‎dar să ucizi e un păcat.
‎- Rik! ‎- Oprește-te!
‎Nu contează ce s-a întâmplat. ‎Ce facem acum?
‎- Întrebarea e ce vor face ei. ‎- Soldații ăia?
‎Unii sunt diabolici.
‎Ai văzut cum te privește Heremans? ‎Ca un pervers!
‎Dacă vor veni după cineva, ‎aceea voi fi eu.
‎Bieții de ei!
‎Probabil, coborau noaptea ‎și încercau să iasă ziua.
‎Ar fi început să ardă ‎înainte să ajungă la ușă.
‎Imaginează-ți că pielea începe ‎să-ți fiarbă pe măsură ce urci.
‎- Nu. ‎- Oricine ar fi fugit spre ieșire.
‎Ar trebui să-i îngropăm.
‎Nu e timp.
‎O vom face la lăsarea nopții.
‎Aparținem Domnului. La El ne întoarcem.
‎Osman, răsare soarele.
‎Odihnește-te în pace!
‎Clubul zborului 21.
‎Soldații nu au dreptul să pedepsească ‎pasageri, inclusiv pe Sylvie.
‎Se pare că ei nu sunt de aceeași părere.
‎Dar cred că îi pot convinge ‎să aștepte până se întorc ceilalți
‎ca să decidă pedeapsa lui Sylvie.
‎„Pedeapsa”?
‎Ar trebui să-i mulțumim. Ne-a salvat.
‎Ar fi grozav, dle ambasador.
‎Dar e o negociere.
‎Sunt sigur că va trebui ‎să le dau ceva ca să obținem ce vrem.
‎Adică?
‎Propun ca, în schimb,
‎să rămâneți toți aici ‎până se întorc ceilalți.
‎- Deci suntem prizonieri? ‎- Nu.
‎- Ei ar trebui să fie închiși. ‎- E pentru protecția voastră!
‎Protecția noastră? Asta au spus naziștii.
‎Hei!
‎Vă rog.
‎Vă implor pe toți...
‎să vă păstrați calmul, să vă odihniți.
‎- Se va sfârși la întoarcerea celorlalți. ‎- Pentru noi. Dar pentru Sylvie?
‎Pentru un soldat, ‎lumea e împărțită între dușmani și aliați.
‎Putem fi toți aliați!
‎Da, sunt total de acord!
‎Trebuie să-i facem ‎s-o vadă iar pe Sylvie ca pe o aliată.
‎Asta e misiunea mea acum.
‎Lăsați-mă pe mine să mă ocup, da?
‎Ne vedem în curând.
‎Semințele trebuie să fie înăuntru.
‎- Rahat! ‎- Încearc-o pe aceea.
‎- E încuiată. ‎- Cum?
‎E încuiată.
‎- Știi ce faci? ‎- Poate există un cod prestabilit.
‎Ai fost și hoț?
‎Ne trebuie o cartelă de acces.
‎Cei doi de afară trebuie să aibă una. ‎Vom aștepta să se întunece.
‎Ce facem acum?
‎Așteptăm până la apus.
‎Trebuia să rămânem în buncăr.
‎Chiar și cu sforăitul lui Rik.
‎Haideți să dormim puțin!
‎Cred că mi se face rău.
‎Cum au reacționat ‎la ideea de a fi închiși?
‎Erau supărați?
‎Dimpotrivă. Sunt recunoscători.
‎Deci le e frică de noi?
‎Nu, spun doar că au fost recunoscători.
‎Sunt recunoscători ‎că ai acceptat să amâni procesul.
‎Cum a ajuns să fie ambasador ‎unul care se exprimă așa greu?
‎Ai grijă cum vorbești, dle sergent.
‎Am doctorat în război și conflicte ‎de la Colegiul Pembroke.
‎- Era o glumă. Relaxează-te! ‎- E în Oxford!
‎Voiam doar să spun ‎că pasagerii sunt de acord cu acest plan
‎și sper să fiți ‎și tu, și restul soldaților.
‎- Singura lui misiune e să fie popular. ‎- E diplomat. La ce te aștepți?
‎Probabil face și el ce poate. E băiat bun.
‎- Ar trebui să plecăm, să evadăm. ‎- Să evadăm și să mergem unde?
‎Buncărul e singura noastră scăpare.
‎Gerardo are dreptate. ‎Ar trebui să ne odihnim.
‎Mai ales, trebuie să fim pregătiți
‎dacă refuză propunerea.
‎Sylvie…
‎Sylvie a făcut ceva rău,
‎dar asta nu înseamnă ‎că trebuie să facem și noi ceva rău.
‎N-am de gând să fiu „rău”.
‎Acum, că Thea a plecat ‎și colonelul a murit…
‎ar trebui să facem măcar un lucru ‎cât sunt plecați.
‎Un proces?
‎Mda...
‎Ceva ce voiam să fac ‎de când am ajuns aici.
‎Despre ce e vorba?
‎- Noroc, dle ambasador! ‎- Noroc!
‎- Aud muzica asta când dorm. ‎- Adică, în coșmarurile tale.
‎Aceleași trei discuri la nesfârșit.
‎Acasă, când ieșeam seara, ‎nu știam niciodată cum se va sfârși.
‎Mi-e dor de asta.
‎De neașteptat, știi?
‎Te duci deja la culcare? ‎Ești așa enervant! Hai, amice!
‎Unde se duce?
‎Vrei ceva neașteptat?
‎Ușa! E cineva aici!
‎- Horst, Rik, avem nevoie de voi. ‎- Nu am făcut nimic.
‎Nu vei păți nimic. Nimeni nu va păți.
‎- Trebuie doar să vă arătăm ceva. ‎- Ce?
‎Niște chestii științifice.
‎Să mergem.
‎O clipă.
‎Lasă asta. Toată lumea așteaptă.
‎Pot să te ajut?
‎Rahat!
‎Păstrați-vă calmul!
‎Ești german? Sunteți toți germani?
‎El e.
‎Belgian…
‎franțuzoaică,
‎marocan,
‎polonez
‎și turc.
‎Și tu?
‎- Ce e cu mine? ‎- Ești franțuzoaică, nu?
‎Nu te juca cu mintea mea! ‎N-ai niciun drept!
‎- Nu vorbești serios. ‎- Preferi să boxezi fără ele?
‎De ce ne puneți să boxăm?
‎Rik trebuie să lupte ‎cu cineva de talia lui!
‎Cu Ines!
‎Nu ne pot obliga să lovim tare.
‎Numele meu e Ayaz.
‎Al tău?
‎Aleasă.
‎- Aleasă? ‎- Aleasă.
‎Sunt aleasă. De asta trăiesc.
‎- Înapoi! ‎- Da.
‎- Sunteți singuri? ‎- Da.
‎Și suntem…
‎aleși și noi.
‎Da, exact.
‎Sunt zeci de oameni. ‎De ce ar avea nevoie de Horst și Rik?
‎Poate e pentru ceva științific, ‎un experiment?
‎În toiul nopții?
‎Nu, e zi.
‎Știi ce vreau să spun.
‎Ceva nu e în regulă. Simt asta.
‎- Ești tristă că-l pierzi pe Rik? ‎- Mă doare-n cot de Rik!
‎Ți-ai tras-o cu Horst, nu-i așa?
‎Du-te și fă o gargară cu săpun!
‎Da! Îl placi.
‎Ai și de ce.
‎- Da. ‎- Are dreptate. E drăguț.
‎Este, nu-i așa?
‎Ceva științific…
‎E posibil.
‎Hai, Rik!
‎Lovește-l tare ‎sau le-o tragem femeilor voastre!
‎Bine?
‎Ține-l! Ai grijă să nu miște capul.
‎- N-a făcut nimic. ‎- N-am făcut nimic!
‎Haide! N-o să lovești un om imobilizat.
‎Nu, se va uita la o luptă adevărată.
‎Ce dracu' se întâmplă aici?
‎Ce faci?
‎Avem nevoie de Horst, ‎să cultive semințele!
‎Ești bine, Horst?
‎Cele două cadavre de sus
‎sunt colegii tăi?
‎Ansgar lucrează... ‎Ansgar lucra aici cu normă întreagă.
‎Celălalt era un om de știință. ‎Nu-mi amintesc numele lui.
‎Cum ați supraviețuit gazului?
‎Gazului?
‎- Da, gazului. ‎- Nu!
‎Produsului chimic. ‎De asta au murit când au urcat.
‎Nu e nicio otravă.
‎E soarele.
‎Așa e. E soarele.
‎- Soarele? ‎- E adevărat.
‎Prostii!
‎Soarele îi omoară pe toți.
‎- Știu că pare o nebunie... ‎- Nu sunt nebună!
‎Apa e singura substanță comună ‎ce poate fi lichidă, solidă sau gazoasă.
‎Omul de știință mi-a spus asta. ‎Cum îl chema?
‎Nu ți-am reținut numele.
‎Gia. Sunt arhivist ‎în Programul Alimentar Mondial.
‎Mă bucur să te cunosc, Gia.
‎De când ești aici?
‎Cei doi au murit în a treia zi, cred.
‎Asta a fost acum cinci săptămâni.
‎Ești aici singură ‎de cel puțin cinci săptămâni,
‎fără contact, fără vești?
‎Nu sunt telefoane aici.
‎Dinainte de otravă.
‎Nu e nicio otravă. E soarele.
‎Ce ai făcut în tot acest timp, Gia?
‎Am evitat otrava, am sortat semințele.
‎Sper să-mi mai văd fiica.
‎Semințele sunt înăuntru?
‎Putem intra acolo, Gia?
‎V-am spus, sunt arhivist. Organizez totul.
‎Veniți!
‎Ce dracu'?
‎Vorbește mai încet. Și-a pierdut mințile.
‎Ce dracu' se întâmplă?
‎Nu știu nimic despre semințe, ‎dar le mănânc.
‎Îmi mențin puterile ‎pentru gazul otrăvitor.
‎- Nu e niciun gaz otrăvitor. ‎- Te-am auzit.
‎Și pe el. Și pe el.
‎Știu ce am văzut.
‎Când am mers la ușă, ‎i-am văzut pe Ansgar și pe Benjamin…
‎Benjamin!
‎Știam că-mi voi aminti numele lui!
‎- Horst! ‎- Ce dracu' se întâmplă?
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Aveam o înțelegere. ‎- Culcă-te.
‎Luați-o!
‎Te rog!
‎- Sylvie! ‎- Dați-mi drumul!
‎O voi pune...
‎acolo.
‎Acolo.
‎Am găsit asta pe jos.
‎Gia Snow.
‎E un antipsihotic.
‎- Unul dintre angajații mei... ‎- Gia e psihotică?
‎Sau bipolară. Oricum, e goală.
‎E aici de multă vreme.
‎- Trebuie s-o compătimim. ‎- Sigur. Nu e vina ei.
‎Du-l pe Markus înapoi la avion.
‎Să-i spună lui Ines ‎că ne întoarcem mai devreme.
‎- Cu mai puține semințe? ‎- Vom lucra de două ori mai repede.
‎Îi trebuie medicație.
‎Să sperăm că vom găsi ce are nevoie, ‎la întoarcerea în Bulgaria.
‎Bine, avem o problemă.
‎Nu ne lasă să luăm semințele sau pe ea.
‎Știai că-ți vei aminti numele lui!
‎Va fi ceva vreodată ușor ‎în lumea asta nouă?
‎Ce caută el aici?
‎Rik e în regulă, frate.
‎A trebuit s-o închid pe Sylvie. ‎I-a atacat pe Wilson și Kaplan.
‎- Unde ai închis-o? ‎- La pârnaie.
‎Acolo e locul ei.
‎Știam că pun ceva la cale.
‎- M-a pocnit pe neașteptate. ‎- Cine?
‎Felipe.
‎Oricum nu contează.
‎Va conta când îl voi ucide.
‎Nu spune asta!
‎Scuze.
‎Nu glumesc.
‎Horst, am cunoscut mulți bătăuși.
‎Frații mei, tatăl meu, unchii mei. ‎Se băteau tot timpul.
‎- Tu nu ești bătăuș. ‎- Mă cunoști de două luni?
‎Era un compliment, Horst.
‎Poți să încetezi?
‎O mică problemă, domnule.
‎Eu și Tomé eram sus ‎și l-am auzit pe Markus strigând la radio.
‎Despre ce?
‎Poate se întorc mai devreme. ‎Au găsit o nebună sau așa ceva.
‎- Se întorc mai devreme... ‎- Dar nu asta e problema.
‎Markus tot întreba unde e Ines.
‎A spus că ea trebuia ‎să fie de serviciu la radio noaptea.
‎Tu și Tomé ce ați spus?
‎Tomé a spus că Ines a fost arestată.
‎- Ce? ‎- Eu am spus că nu e adevărat.
‎Apoi am întrerupt transmisia.
‎Amândoi…
‎Idioții dracului!
‎Te rog, spune-i lui Tomé ‎că vreau să vorbim când are o clipă.
‎Nu se pot întoarce ‎crezând că am făcut ceva rău.
‎Dacă ei cred că ceva nu e în regulă, ‎s-ar putea să nu se mai întoarcă deloc.
‎Lasă-mă să mă ocup eu.
‎Bine.
‎Să merg cu el?
‎Heremans?
‎Poți să-i dai ‎cheile tale de la camere lui Rik?
‎Poftim?
‎- Îmi trebuie. ‎- Caută-l pe Johansen.
‎Ia-le pe ale lui.
‎O să-l rog pe Rik să vadă
‎dacă ceilalți pasageri vor ‎mâncare sau apă.
‎Te superi?
‎I-ai ajuta cu adevărat. Și pe noi.
‎Sigur că da.
‎Ce-a fost asta?
‎O alianță nu strică.
‎Rik?
‎Da. M-am gândit că ți-e foame.
‎Poftim.
‎- Te-au lăsat să faci asta? ‎- Da.
‎Cred că mă văd ca pe un intermediar.
‎Sunt pasager, ‎dar am și experiență în pază.
‎Ai cheile?
‎Descuie ușa.
‎E descuiată.
‎- În seara asta, când toată lumea doarme. ‎- De ce?
‎- Rik, mă vor tortura. ‎- Nu.
‎Pot să accept asta, ‎dar nu știu ce le vor face celorlalți.
‎Mi-au spus ‎că nu vor să rănească pe nimeni.
‎Nici eu.
‎- Vreau doar să găsesc o armă. ‎- Ce? Ce tot spui?
‎- O să-i rețin până ajung ceilalți. ‎- Nu.
‎Să-i ții cu arma la tâmplă?
‎Fără violență. Doar ca să mențin pacea.
‎Sylvie!
‎Voiau doar să se descarce puțin, ‎atâta tot.
‎- Rik. ‎- În curând vom avea semințe de cultivat.
‎- Și vom colabora din nou cu toții... ‎- Rik!
‎Toți împreună ‎pentru supraviețuirea noastră.
‎- Pentru supraviețuirea noastră? ‎- Da, exact.
‎Deci fața lui Horst ‎a fost pentru supraviețuirea noastră?
‎Gândește-te la ceilalți.
‎Ines.
‎- Pentru ce? ‎- Nu te privește.
‎Nu-l lăsa să o ia.
‎Nu poți s-o iei.
‎Calmează-te, Klitschko.
‎- Ce a spus? ‎- Că Ines a fost arestată.
‎- În ce limbă? ‎- Cum adică, „în ce limbă”?
‎În ce limbă vorbea Tomé?
‎În engleză.
‎În engleză?
‎- Ines? E cineva acolo? ‎- Engleza lui Tomé e de rahat.
‎A fost destul de clar.
‎Ines?
‎- De ce ai nevoie de ea? ‎- Să mă ajute cu radioul.
‎Jur pe viața mamei mele.
‎Mama ta sigur e moartă.
‎Atunci, pe viața mea.
‎Doar cu radioul.
‎Haide, Markus așteaptă.
‎Ines? E cineva acolo?
‎- Markus? ‎- Ines!
‎- Ce faci? ‎- Cum vă descurcați?
‎Bine. Totul e în regulă.
‎Unde erai mai devreme? ‎Tomé a zis că există o problemă.
‎Nu, nu e nicio problemă.
‎Unde erai mai devreme?
‎Sunt nebuni! Te rog, întoarce-te!
‎Ines, cine e nebun? ‎N-am auzit. Ce se întâmplă?
‎Ines!
‎Repetă, te rog!
‎La ce te referi? Cine e nebun?
‎N-am auzit. Ines!
‎Ines, nu am auzit.
‎- Mă auzi? ‎- E cale lungă până în Norvegia.
‎Subtitrare: Daniela Vereș