‎UN SERIAL NETFLIX
‎CĂLĂTORIA DV. LA MOSCOVA ‎ZBORURI DIRECTE
‎Să fiu la aeroport cu două ore înainte?
‎- La ce oră e zborul? ‎- Pe la miezul nopții.
‎Cu o oră mai devreme e suficient.
‎Horst?
‎Putem vorbi puțin?
‎Desigur.
‎- Încetează! ‎- Stai liniștită. N-a văzut nimic.
‎Ne-am înregistrat.
‎Eu nu merg.
‎Poftim?
‎De ce?
‎Ce se întâmplă?
‎Laeticia îi dă papucii lui Horst. ‎Vorbea cu Charline la cafenea.
‎- Sunt împreună de câteva luni? ‎- Da, dar am ieșit cu el luna trecută.
‎Era beat și a mărturisit ‎că, înainte de Laeticia, era virgin.
‎Cum?
‎- Nimic? ‎- Nu, nu nimic.
‎Doar că nu mai e ca înainte.
‎Voiam să-ți spun înainte de conferință.
‎Putem merge în calitate de colegi?
‎Poate într-o zi.
‎EEA Climă și Energie.
‎Horst Baudin?
‎- Nu e disponibil momentan. ‎- Când revine? E urgent.
‎- Nu știu. Să-i transmit ceva? ‎- Voi reveni.
‎Apelul era pentru tine.
‎- Cine era? ‎- N-a zis.
‎Avea accent din Orientul Mijlociu.
‎Părea supărat. A zis că va reveni.
‎Nu mă simt grozav. ‎O să lucrez de acasă până plec.
‎Ce să-i spun dacă mai sună?
‎Ce vrei. Mersi!
‎Poate părea amuzant, dar…
‎Am crezut în NATO.
‎Pentru că eu cred în pace.
‎Am crezut în adevăr.
‎Cred în adevăr, ‎în tribunale și în dreptate.
‎- Mâinile sus! ‎- Jos!
‎Cine dracu' sunteți? Vă rog, calmați-vă!
‎La dracu'!
‎- Ce mama dracului? ‎- Rămâneți aici!
‎- Ce facem? ‎- Luptăm.
‎Ne ascundem!
‎- Cine dracu' sunteți? ‎- Lasă arma jos, acum!
‎Aruncă arma!
‎Nu, la pământ!
‎Lăsați armele jos!
‎- Las-o jos! O să trag! ‎- Hei! O clipă!
‎Calmați-vă cu toții!
‎Haideți să vorbim.
‎Să vorbim ‎despre cum ne-ați distrus avioanele.
‎Dar… Noi…
‎Sunt derutat.
‎Derutat sau prins?
‎- Hai să-i împușcăm. ‎- Stați, vorbiți în rusă?
‎Cum de sunteți în viață?
‎- Drace! Sunteți din buncărul rus. ‎- Ce a mai rămas din el.
‎- Ne-ați distrus avioanele. ‎- Femeia ne-a spus totul.
‎Femeia? Care femeie?
‎- Rahat! ‎- Ea.
‎Ines?
‎Ines, ce le-ai spus?
‎Ines, te-am întrebat ‎ce minciuni le-ai spus.
‎M-a lăsat afară, ca să mor.
‎- Armele jos! ‎- Hei!
‎- Lăsați armele jos! ‎- Hei!
‎Hei! Bine?
‎E în regulă.
‎Ai lăsat Căpușele singure?
‎Jos! Mâinile la spate!
‎Uite-i!
‎La dracu'!
‎Trage-ți sufletul!
‎- Nu e mai nimic în hangar. ‎- Nu vom deschide ușa cu asta.
‎Deschide dracului ușa!
‎Înapoi! O să trag în ea.
‎Nu! Ușile sunt făcute să reziste la asta.
‎- Și ar fi un pericol pentru noi și ea! ‎- Pentru ea? Să se ducă dracului!
‎Mișcați-vă! Grăbiți-vă!
‎Haide!
‎Rik?
‎Hai, te ajutăm noi.
‎- A fost o împușcătură? ‎- L-au împușcat pe Gerardo.
‎Nu știu dacă au fost ai noștri sau rușii.
‎- Ce ruși? ‎- E abdomenul. Dă-mi cârpa aia.
‎Niște ruși m-au ajutat ‎să mă întorc în buncăr.
‎Doar fiindcă ei cred ‎că le-am distrus avioanele.
‎- De ce ar crede asta? ‎- Nu știu!
‎O să-ți scot asta, bine? Unu, doi, trei.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Sylvie, sunt un imbecil.
‎Ce-ai făcut?
‎Voiam doar ca toată lumea ‎să fie în siguranță.
‎Au spus că și ei vor asta,
‎dar, când au insistat în privința cheilor…
‎am înțeles că mint.
‎Nu!
‎Am ripostat, dar nu i-am putut opri.
‎Nu!
‎Nu voiau să mă asculte.
‎Le-ai spus planul, imbecilule.
‎Al naibii lingău!
‎Voiam să ajut, Horst.
‎Suntem aici din vina ta!
‎Nu! E vina mea! Eu l-am ucis pe Terenzio.
‎N-am vrut, dar am făcut-o.
‎L-am omorât. Nu trebuia s-o fac.
‎O să mărturisesc.
‎O să le spun că eram singură. ‎Nu vor avea ce să vă facă.
‎Dar stai, l-au înjunghiat pe Rik.
‎Heremans m-a împușcat. Gerardo e mort.
‎- Ce? ‎- Suntem o țintă pentru ei!
‎Trebuie să contraatacăm.
‎Nu, trebuie să-i așteptăm pe ceilalți.
‎- Ca mielușeii? ‎- Jakub a zis că vor ajunge în câteva ore.
‎Exact! Să fim salvați e cel mai bun plan!
‎Și dacă scoatem parbrizul?
‎O să funcționeze, nu?
‎Dacă vrem să zburăm cu o decapotabilă.
‎Îl punem la loc când o scoatem pe Gia.
‎- Cât ar dura, o oră? ‎- Cel puțin.
‎Adică nu vom ajunge în buncăr ‎până la răsărit.
‎Credeam că omorându-l ‎pe Terenzio devin liderul vostru.
‎Dar, dacă nu vă pot proteja, ce folos?
‎Nu spune asta! Nu mărturisești nimic.
‎Sau mărturisesc și eu.
‎Și eu.
‎Mai bine mor decât să vă permit asta!
‎Atunci, așteptăm, Sylvie.
‎Mathieu și ceilalți vor ajunge în curând. ‎Atunci, totul se va termina.
‎Nu avem de ales.
‎Gia, mă asculți?
‎Viața unor oameni e în mâinile tale. ‎Ești singura care îi poate ajuta.
‎Gia?
‎Ce se întâmplă dacă zburăm fără parbriz, ‎n-avem oxigen?
‎Asta și murim înghețați.
‎Nu și dacă zburăm jos.
‎Adevărat, dar timpul de zbor s-ar dubla. ‎Și tot am ateriza după răsărit.
‎- Avem un plan? ‎- Bună întrebare.
‎Deci ce facem?
‎Mai întâi, ne rugăm să nu fi distrus ‎ceva ce nu putem repara.
‎- Și dacă a făcut-o? ‎- Atunci, rămânem aici pentru totdeauna.
‎Să nu ne gândim la asta acum!
‎Trebuie să fie unelte pe aeroportul ăsta.
‎Avem 15 minute să le găsim ‎sau nu vom zbura în seara asta!
‎Bine, nu știu ce tot spuneți.
‎Dar știu un lucru.
‎Trebuie să ne întoarcem ‎la Ines și la ceilalți, acum.
‎Să mergem!
‎Poate ar trebui să rămân ‎și să încerc s-o conving să deschidă ușa.
‎Nu strică. Baftă!
‎Gia, mă auzi?
‎Fir-ar să fie!
‎- Nu e vina ta. ‎- Dar a cui? Eu l-am împușcat.
‎- Avea o armă îndreptată spre tine. ‎- Are rude aici?
‎Nimeni de aici nu are.
‎Tu ai, în buncărul tău?
‎Aveam un frate acolo.
‎Dar nu mai am.
‎Mulțumesc.
‎- Ca să vă încălziți. ‎- Mulțumesc.
‎Credeam că ești lihnit.
‎Dacă vreți să scăpați de noi, ‎otrava ar fi o soluție.
‎Sau vă putem împușca.
‎Am 40 de oameni aici.
‎Va trebui să aveți încredere în noi.
‎- Încrederea se câștigă. ‎- De acord.
‎Cum putem ști sigur ‎că nu ați trimis voi bombele?
‎Nu ați văzut pagubele ‎de pe aeroport când ați aterizat?
‎Crezi că ne-am făcut asta singuri?
‎Dacă nu voi, atunci cine?
‎E o întrebare bună.
‎Soțul meu mi-a spus ‎să nu vin în călătoria asta.
‎Că stresul îmi va înrăutăți simptomele.
‎Această experiență ne-a împins ‎pe toți la limită.
‎Nu ești singură.
‎- Suntem singuri. ‎- Nu.
‎Suntem în aceeași situație. ‎Suntem împreună în asta.
‎Gia, dacă am învățat ceva ‎în ultimele săptămâni
‎este că avem nevoie unii de alții.
‎Trebuie să fim uniți.
‎Și asta o zic eu,
‎un om căruia nu i-a păsat ‎prea mult de alții.
‎Pentru mine, ‎viața însemna muncă și iar muncă.
‎Iar oamenii aceștia sunt ca familia mea.
‎Au dat un sens vieții mele.
‎Nu e sens, e vanitate. ‎Ți-e frică să nu mori.
‎Nu poți deschide ușa, ca să vorbim?
‎Gia, nu trebuie să zburăm nicăieri.
‎Vreau doar să vorbim.
‎Minți.
‎Ca și cu măștile, încerci să mă păcălești.
‎Nu.
‎Te rog, deschide ușa.
‎Trebuie să ne întoarcem. ‎Sunt oameni care au nevoie de ajutor.
‎Nu-i poți salva pe toți.
‎Dar n-ar trebui să încercăm?
‎La dracu'!
‎Deschide dracului ușa!
‎Târfă nebună!
‎Trebuie să existe ‎un grup înarmat și necunoscut.
‎Cineva fără teamă, ‎dar cu multă încredere și putere de foc.
‎America.
‎Nu, nu SUA. E prea departe.
‎Poate niște rachete NATO din Europa,
‎dar am fi știut despre asta.
‎Noi monitorizăm toate bazele NATO de aici. ‎Nu s-a lansat nimic.
‎Le-ați putea lansa ‎și de aici dacă ați vrea?
‎Am putea.
‎Ar fi fost cineva destul de aproape ‎cât să audă planurile despre Norvegia
‎la radio și…
‎ar fi putut lansa ceva ‎ca să lovească ambele locații.
‎Cine crezi că e?
‎Nu știu.
‎Ceva îmi spune ‎că ar fi bine să aflăm rapid.
‎Osman, pornește! Venim!
‎Nu a funcționat?
‎La tine?
‎Nu e niciun atelier de întreținere. ‎Probabil, au totul pe continent.
‎Și ce facem?
‎Nu mai putem face nimic acum.
‎Așa că ne întoarcem la seiful de semințe.
‎Și așteptăm să treacă ziua.
‎„Să treacă ziua”, ‎adică, lăsăm soarele s-o omoare?
‎Mâine, la apus, ‎îi scoatem trupul prin parbriz,
‎reparăm tot ce trebuie pentru a zbura
‎și ne întoarcem la buncăr.
‎Trebuia să le spunem celorlalți.
‎Ce?
‎La NATO știam ce se întâmplă.
‎Cel puțin la un moment dat ‎ne era destul de clar.
‎Lumea ne-ar fi ascultat. ‎Familiile, cuplurile…
‎Bunicile cu nepoții lor ‎s-ar fi putut refugia undeva împreună.
‎- Nu e momentul să ne gândim la trecut. ‎- Asta credeam și eu.
‎Dar chestia asta
‎ne reamintește ‎că, atunci când lumea se termină,
‎există o singură cale de a supraviețui, ‎și anume, să fii cu cei dragi.
‎Dacă nu, nu supraviețuim, doar existăm.
‎Nu e nebună.
‎E cea mai deșteaptă ‎și mai curajoasă dintre noi.
‎Și ce? Vei rămâne aici, ca să mori și tu?
‎Poate.
‎Înțeleg.
‎Dar nu voi renunța ‎dacă știu că îi pot ajuta pe ceilalți.
‎Plecăm acum.
‎Sper să vii și tu.
‎Ai auzit, Gia? ‎E ultimul apel înainte de plecare.
‎Chiar crezi că sunt curajoasă?
‎Da.
‎Spre deosebire de mine.
‎Au zis că se întorc azi, ‎dar când, diseară?
‎Orice au zis, nu va fi în seara asta. ‎A ieșit soarele.
‎Ne dați drumul?
‎Mâncați și dormiți puțin!
‎A întrebat dacă ne dați drumul.
‎Gerardo a spus ceva înțelept.
‎Trebuie să dăm impresia ‎că ați fost judecați pe bune.
‎Ce naiba înseamnă asta?
‎După ce apune soarele,
‎când toată lumea se trezește, ‎vom organiza un proces.
‎- Pentru fiecare dintre voi. ‎- L-am ucis singură pe Terenzio.
‎- Sylvie! ‎- Doar eu, ați văzut filmarea.
‎Ce filmare?
‎- N-ai îndrăzni! ‎- Somn ușor!
‎Așadar, ne vor ucide.
‎Mă răzgândesc. Laura are dreptate. ‎Trebuie să plecăm de aici.
‎Încotro?
‎La seiful de semințe. ‎Știm că suntem în siguranță acolo.
‎Afară, îi sunăm și le spunem să aștepte.
‎Cum ajungem în Norvegia?
‎Ines a zis ‎că rușii au venit cu elicopterul.
‎Nu avem multe, ‎dar avem pilot de elicopter.
‎- La naiba, așa e. ‎- Poți face asta?
‎Poți pilota elicopterul?
‎Știi mărimea, forma sau modelul?
‎Habar n-am. Au spus că l-au golit complet, ‎e ca o carcasă zburătoare.
‎- Poate zbura 1.000 km. ‎- Svalbard e mult mai departe.
‎Elicopterele rusești zboară ‎cu carburant slab. Ca o mașină de tuns.
‎- Putem realimenta pe drum. ‎- Grozav!
‎Cum ieșim de aici?
‎Unde duce asta?
‎Sunt conducte de aerisire în unele camere. ‎Poate sunt conectate.
‎Ne trebuie o lampă de sudură ‎sau ceva asemănător.
‎Mereu ne trebuie o lampă de sudură!
‎De acum încolo, ‎cineva să aibă una la el tot timpul, da?
‎- Poate facem una. ‎- O lampă de sudură?
‎Pe bune?
‎Putem încerca, nu?
‎Dă-mi cele două baterii. ‎Luați cablurile alea.
‎Stai!
‎E în regulă.
‎- Sunt doi soldați. ‎- Cine?
‎- Tanin și Dipper. ‎- La naiba, sunt niște nenorociți!
‎- Trebuie să trecem de ei. ‎- „Să trecem de ei”?
‎Știi altă cale de ieșire?
‎Nu, e singura.
‎Vom întrerupe curentul. ‎Nu vor mai vedea nimic.
‎Și noi cum vom vedea?
‎Bună întrebare.
‎Suntem morți.
‎Dispozitivul de vedere nocturnă ‎al lui Dominik.
‎Se juca mereu cu el. S-ar putea să meargă.
‎- Bună idee. ‎- Stai!
‎Care e planul acum?
‎Să trecem pe lângă ei pe întuneric, ‎cu ochelari de vedere nocturnă?
‎E nebunie curată!
‎Zece minute până apune soarele.
‎La dracu', suntem terminați.
‎Mulți ani trăiască
‎La mulți ani
‎Joséphine să trăiască
‎La mulți ani
‎Da!
‎Fir-ar!
‎A distrus totul.
‎E grav?
‎Nu e bine.
‎Trebuie să intrăm ca să vedem pagubele. ‎Poate nu e așa rău.
‎Cum merge?
‎Ayaz întreabă.
‎Spune-i să pregătească semințele. ‎S-ar putea să le putem lua pe toate.
‎Nu plecăm în seara asta?
‎Nu știu încă!
‎- Ayaz? ‎- Osman.
‎Mathieu spune ‎că nu va ști până nu intră în cabină.
‎Zice să încărcați cât de multe puteți.
‎Bine, aștept vești de la tine.
‎Bine.
‎Ce a spus?
‎Nicio decizie încă.
‎Cum?
‎Dacă nu pot repara bordul, ‎suntem blocați aici.
‎Mi-a trecut și mie prin cap.
‎Rămâneți grupați!
‎Ce-a fost asta?
‎- La dracu'! ‎- Cred că e generatorul.
‎Dipper, trezește-te! S-a oprit curentul.
‎Ai o lanternă? Îmi trebuie o lanternă.
‎Ai o lanternă?
‎Nu mai are combustibil?
‎Fă lumină aici! Haide!
‎E defect.
‎Dă-mi o șurubelniță!
‎L-a închis cineva?
‎Căpușele.
‎Ce?
‎Stai, nu putem s-o închidem.
‎Rușii au aruncat-o în aer.
‎- Trebuie s-o blocăm, ca să-i încetinim. ‎- Am o idee!
‎Suntem terminați, nu-i așa?
‎Putem repara ce ne trebuie.
‎Cu ce piese?
‎N-am găsit nici măcar unelte mai devreme.
‎Bine că l-am chemat pe Markus cu noi.
‎Ambii piloți sunt aici, ‎deci nu vine nimeni să ne salveze.
‎Dar grupul misterios ‎care ziceau rușii că ne-a bombardat?
‎- N-ai zis că toți rușii sunt mincinoși? ‎- Ba da.
‎Istoric vorbind. Dar dacă n-au mințit…
‎Dacă un al treilea grup ‎vine să ia semințe…
‎Ostili sau nu, ‎îi putem convinge că vrem doar pace, nu?
‎Unde ar ateriza? ‎Am blocat pista, mai știi?
‎Putem să-l tractăm.
‎Sau să-l scoatem de pe pistă. ‎Avem camioane. Pun pariu că au lanțuri.
‎- Vor putea ateriza și suntem salvați. ‎- Dacă nu vine nimeni?
‎Atunci, facem noi piesele de schimb.
‎Lanternă!
‎Nenorociții!
‎- Ce e? ‎- Aduceți ciocanul pneumatic, acum!
‎E un afurisit de jeep în fața ușii.
‎Fără avion, nu avem radio.
‎Un milion de semințe ce nu vor crește. ‎Erau depozitate în congelator.
‎Și, ce?
‎Murim de foame?
‎Nu așa.
‎Familia mea a emigrat din Egipt.
‎Înainte să mă nasc, ‎au fost multe războaie.
‎Războiul Nisipurilor, ‎cel de Șase Zile, cel de Uzură.
‎Bunicul meu spunea mereu:
‎„Când ai pierdut, ‎dar nu vrei să recunoști,
‎nu poți decât să țipi.”
‎Cred că e momentul să țipăm.
‎Du-te! Haide!
‎Ține-o bine!
‎E cineva acolo?
‎Ayaz? Markus? Mă auziți?
‎Ar trebui să ne audă, nu? ‎De la sol sau din aer.
‎Dacă avionul e pornit.
‎Totul va fi bine.
‎Mai ales pentru Markus.
‎Ce?
‎Trebuie să vă spun ceva. ‎Voiam să aștept să se întoarcă ceilalți.
‎Trebuie să strâng bandajul. ‎Încă sângerezi mult.
‎Dar vei fi bine.
‎E anemic. Mi-a spus în avion.
‎- Nu, nu e adevărat. ‎- Ba da, mi-ai spus!
‎De asta n-ai făcut armata.
‎Da, asta ți-am spus, dar nu era adevărat.
‎Mi-era doar frică.
‎Mereu mi-a fost frică.
‎Rik, te-au înjunghiat ca să-ți ia cheile.
‎Nimic nu te poate speria acum.
‎Ești un adevărat erou.
‎Vom muta avionul de pe pistă.
‎Jakub spune că va dura câteva ore.
‎Pe curând.
‎Unde dracu' sunt?
‎- Sigur va funcționa carburantul? ‎- Așa am auzit.
‎Adevărata întrebare ‎e cum o să-l înalț cu toți înăuntru.
‎Ei erau doar trei. Cu mult carburant.
‎Ce faci?
‎Avionul e distrus.
‎Și, cum ai spus, suntem blocați aici.
‎Așteptam să mă ocup de asta la întoarcere,
‎dar se pare că acum nu se va mai întâmpla.
‎Cine știe dacă ne vom întoarce vreodată?
‎- Ce e? ‎- Ines ți-a citit scrisoarea.
‎Mi-a spus totul.
‎Da.
‎Da, e adevărat.
‎N-am să te mint.
‎Ce nobil din partea ta!
‎Lom a zis că o speriem doar puțin.
‎„O speriați”?
‎Zara se certa mereu cu colonelul.
‎A zis că scopul e să-i speriem. Atât.
‎A fost un ordin.
‎Un soldat trebuie să execute ordine.
‎Niciunul din noi nu știa ‎că nu e nicio cheie la ușa aia.
‎Dintre toate ușile, din tot norocul…
‎Voia s-o învețe că buncărul e periculos
‎și că are nevoie de noi.
‎O să te învăț eu ceva. ‎Prima temă: îngenunchează.
‎- Trebuie să… ‎- În genunchi!
‎- Nu știi ce groaznic m-am simțit. ‎- Cred că știu.
‎Îmi pare rău.
‎Ați auzit?
‎Un jeep!
‎Vin!
‎Haide!
‎E vreo problemă?
‎Nu știu.
‎Aprindere, martor luminos aprins, ‎control accelerație oprit…
‎Haide! Ar trebui să meargă!
‎Îi aud! Se apropie.
‎- Ce scrie? ‎- Nu știu, e în rusă!
‎O să încerc din nou.
‎Ești un erou, Rik.
‎- Ce ne facem? ‎- Carburantul.
‎Am reușit!
‎Decolează acum!
‎Nu putem! Va dura un minut să ne ridicăm.
‎Nu avem un minut!
‎Ce face?
‎- Întoarce-te! ‎- Trebuie să plecăm!
‎Trebuie să-l oprim!
‎Rik, întoarce-te!
‎Plecați!
‎Rik!
‎Trebuie să-l oprim!
‎Trebuie să plecăm acum!
‎Hai!
‎Rik!
‎Întoarce-te!
‎M-a măcinat gândul. Trebuie să știi asta.
‎Știu. Nu ești un monstru. ‎Faci doar ce-ți spun monștrii!
‎Alo?
‎E cineva acolo?
‎Sunt acolo! Acolo! Sus! Haide!
‎Pot să trag?
‎- Sigur? ‎- Fă-o!
‎Foc!
‎Nu mi-e frică!
‎Hei! Ce se întâmplă?
‎- Lasă arma, frate! ‎- O să mă omoare!
‎- Ești turc? ‎- Da, frate. Lasă arma jos.
‎Avem un submarin. Suntem cercetători.
‎Pleacă, frate!
‎Hai să vorbim!
‎Nu face asta!
‎Fiecare plătește prețul!
‎Unde s-au dus?
‎Ce e aia?
‎- Vrei s-o ridici tu? ‎- Du-te dracului!
‎- Sfinte Sisoe! ‎- Iisuse Hristoase!
‎Horst a reușit!
‎Subtitrare: Daniela Vereș