‎UN SERIAL NETFLIX
‎Dră Thea.
‎Dnă Ancion.
‎Scara dv. m-a ajutat.
‎Mă bucur să aud asta.
‎Îmi trebuia tava, ‎ca să fac prăjituri cu Anna.
‎- A venit de la Liège. ‎- Drăguț.
‎Unde pleacă pisica dv.?
‎Într-o călătorie.
‎Îl cunoașteți?
‎Scuze, se grăbește. ‎Ne grăbim. Noapte bună!
‎Noapte bună!
‎Nu e bine să nu le spunem acestor oameni.
‎Ce ai pus în portbagaj?
‎Geanta mea.
‎Și mai ce?
‎Pisica.
‎Are doar 3,5 kg.
‎- Fără animale, nu spunem nimănui… ‎- O am de cinci ani.
‎- Thea, am luat o decizie. ‎- Știu.
‎- Am votat. ‎- Știu.
‎Nimeni nu intră în buncăr dacă nu e critic
‎- … pentru misiune… ‎- Știu, Gerardo!
‎Are doar 3,5 kg.
‎Nu-mi face plăcere să-ți spun, ‎dnă ambasador,
‎dar decolăm în 27 de minute spre Bulgaria.
‎Și n-am de gând să pierd acel zbor.
‎Dnă Ancion!
‎Schimbare de planuri.
‎Mă întrebam dacă ați putea ‎avea grijă de Pompidou în seara asta.
‎- Putem? ‎- Păi…
‎O să doarmă cu Bulgăraș.
‎A mâncat deja. Nu e pretențios. ‎Îi place să fie mângâiat pe burtică.
‎De ce nu-l lăsați acasă?
‎Nu vreau să-l las singur în seara asta.
‎- Atunci… ‎- Mulțumesc.
‎Am încercat.
‎Spuneți-i pretendentului dv. ‎să fie mai respectuos. Meritați mai mult.
‎Îi place curcanul, dacă are bunica.
‎Știu că nu primiți multă lume, ‎dar totuși…
‎Nu uita să-l mângâi pe burtică.
‎N-am să uit.
‎Mai bine singură ‎decât într-o companie proastă.
‎„Sunt nebuni. Întoarceți-vă!” ‎Ce a mai spus Ines?
‎Nimic. Cel puțin până să plec eu.
‎Markus a rămas în avion, ‎în caz că sună din nou.
‎Soldați nenorociți!
‎- Nu știm sigur. ‎- Poate tu nu știi sigur.
‎Părea îngrozită.
‎Dacă Markus ar fi aici, ar spune la fel?
‎De ce n-ar spune?
‎Nu sunt sigur ‎că știu ce înseamnă să fii arhivist.
‎Când s-a deschis acest loc, acum 12 ani,
‎nu avea sistem ‎de înregistrare a donațiilor.
‎Puteau doar cutiile pe rafturi.
‎Deci ai fost angajată ‎să organizezi toate astea?
‎Da.
‎- Sincer, mă încetinești. ‎- Serios?
‎Ambasadorul Gerardo ‎răspunde de buncăr, nu de soldați.
‎Tot ce știu ‎este că în vocea lui Ines era panică.
‎Pe bune.
‎- Ce se întâmplă? ‎- Markus și Ayaz au auzit o conversație.
‎- Ines zicea: „Au înnebunit.” ‎- Cine anume?
‎Soldații.
‎Nu știm asta, ‎dar n-ar trebui să ne întoarcem?
‎- Și să lăsăm semințele? ‎- Dacă trebuie.
‎Înțeleg, dar e viitorul tuturor, ‎al întregii lumi.
‎Putem măcar ‎să ajungem înapoi în seara asta?
‎- Poate, dacă plecăm într-o oră. ‎- Să mergem.
‎Să luăm cât mai multe semințe.
‎Nu știu când ne vom întoarce.
‎- Ne ocupăm de asta mai târziu. ‎- Da.
‎Acum trebuie să ne ocupăm de… asta.
‎Nu va pleca decât dacă o obligăm.
‎Nu putem s-o lăsăm aici?
‎Adică, a supraviețuit ‎săptămâni întregi mâncând semințe.
‎- O să revenim, nu? ‎- Nu părăsim pe nimeni.
‎A fost destul abandon în lume.
‎Așadar, plecăm. Cu ea.
‎- Rik! ‎- Da.
‎Cum ți-e fața?
‎E în regulă. Unde e Ines?
‎- A plecat? ‎- Heremans a luat-o.
‎Nu știu, dar soldații mi-au spus ‎că pot să vă aduc de mâncare.
‎Deci…
‎Sylvie are un plan,
‎să se asigure că nu ne atacă, ‎din cauza uciderii lui Terenzio.
‎Nu a omorât pe nimeni.
‎- Soldații nu sunt de acord. ‎- Nici tu.
‎Sper că planul e să-i luăm pe rând ‎și să le tragem câte un glonț în cap.
‎Încetează!
‎Planul începe de îndată ce se culcă toți.
‎După ce adorm,
‎o să-i descui ușa lui Sylvie ‎și o să vină după voi.
‎Și apoi?
‎Apoi, până se întoarce grupul, ‎îi va ține sub amenințarea armei.
‎Sub amenințarea armei?
‎Nu ca să le facă rău.
‎Ba ar trebui să le facă.
‎Nu lăsa mânia să-ți întunece judecata. ‎E o nebunie.
‎- Da, s-ar putea sfârși foarte prost. ‎- Până și Rik crede că e o prostie!
‎Dacă se sfârșește prost, ‎nu mai e cale de întoarcere.
‎- Horst, te rog. ‎- Nu.
‎Sylvie are dreptate. ‎Trebuie să ne protejăm.
‎Vom fi pregătiți.
‎Te lasă să umbli liber ‎și să ne dai de mâncare,
‎cu cheile de la celule în buzunar?
‎Au încredere în mine, Laura.
‎Dacă au atâta încredere, ‎întreabă-l pe Heremans ce a făcut cu Ines.
‎O să-l întreb.
‎E cineva acolo?
‎Lăsați-mă să intru.
‎Deschideți ușa, vă rog!
‎Deschideți ușa!
‎Lăsați-mă să intru! Deschideți!
‎Deschideți ușa, vă rog!
‎Doamne…
‎- Ce e cu măștile astea? ‎- Gia, aveai dreptate.
‎Nu voiam să te speriem.
‎Există un gaz otrăvitor.
‎Măștile funcționează, ‎dar să nu tragi aer adânc în piept.
‎Plecăm acum. Ar trebui să vii cu noi.
‎Nu plec până nu-mi termin treaba.
‎Apoi mă duc acasă, să-mi văd fiica.
‎- Atunci, la revedere. ‎- Nu.
‎Te putem ajuta să te întorci la fiica ta, ‎dar trebuie să pleci cu noi acum.
‎Cu tot gazul otrăvitor de afară,
‎nu știu când va veni următorul avion.
‎Gia…
‎Te rog.
‎Știam eu.
‎Și acum, căpitane?
‎Jakub, Ayaz și Gia, ‎scoateți scaunele din avion.
‎Osman, ocupă-te de kerosen.
‎Noi doi vom aduna semințele.
‎- Bine. ‎- În cât timp plecăm?
‎- Decolăm în 45 de minute. ‎- Bine.
‎Și, cât stați pe pistă, ‎verificați să nu fie avioane deasupra.
‎N-ai zis că ai parcat ‎astfel încât nu poată ateriza rușii?
‎Nu pot, dar n-o să le placă.
‎Ne-ar putea bombarda ‎când scoateți scaunele.
‎Ce facem dacă se întâmplă asta?
‎- Fugim. ‎- Ne rugăm.
‎Gia, vino!
‎Și colegii mei?
‎I-am îngropat, purtând măști, desigur.
‎Cred că ea și Sara,
‎soldatul ceh, au plecat în oraș.
‎Nu se poate.
‎Când te căutam, ‎am văzut-o pe Sara în sala de comandă.
‎Există vreun motiv ‎pentru care mă ocup de Ines acum?
‎Nu, dar ceilalți pasageri ‎sunt îngrijorați că a dispărut.
‎Cine e îngrijorat?
‎Doar neliniștiți.
‎Ei bine…
‎Să zicem că nu mai trebuie ‎să-și facă griji pentru Ines.
‎Patru sau cinci ore până la răsărit.
‎Ce ai de gând?
‎Trebuie să găsești ceva ‎ca să deschizi ușa.
‎Iar dacă totul merge bine, ‎poți să te întorci în buncăr…
‎cu tipul care a încercat să te omoare.
‎Aici erați.
‎Îmi cer scuze că vă deranjez, domnule,
‎dar e de datoria mea ‎să vă informez, în calitate de șef,
‎că ne îndreptăm spre o criză.
‎O criză?
‎Unii oameni dispar.
‎Alții complotează.
‎Discută despre pedeapsa cu moartea.
‎Despre a-i împușca pe oameni în față.
‎Rik, mai încet!
‎Nu vreau revolte.
‎Vreau doar pace și armonie între toți.
‎Bine, Rik. Și eu.
‎Deci, spune-mi, cine are o problemă?
‎Ai un minut?
‎Vreau să fiu sigur ‎că facem asta din motivele corecte.
‎- Adică? ‎- În camion, erai nerăbdător să te întorci
‎și să-i faci pe soldați să plătească. ‎Cât de nerăbdător?
‎Insinuezi că am inventat totul ‎și că nu e nicio urgență?
‎Nu insinuez nimic, doar întreb.
‎Trebuie să știu ‎că facem asta din motivele corecte.
‎Singura noastră șansă de supraviețuire ‎e să luăm toate semințele acum.
‎E ridicol.
‎Totuși, nu negi.
‎Vrei să-ți spun că nu sunt un mincinos?
‎Nu, nu sunt un mincinos.
‎Înapoi, amice!
‎Chiar crezi că aș face asta?
‎Ayaz, ai avut câteva zile dificile.
‎Nimeni nu te-ar învinovăți ‎dacă emoțiile…
‎Băieți, scaunele! Să mergem!
‎Eu sunt emotiv?
‎Da, și înțeleg. E normal.
‎Îți dau eu „emotiv”.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu e nevoie de asta, ‎wallah. ‎Era doar o întrebare.
‎Nu porți mască!
‎- Ați mințit! ‎- Stai!
‎Ați mințit ca să merg cu voi!
‎N-am vrut să te mințim, dar…
‎Nu plec nicăieri!
‎Vezi? Vrea să rămână.
‎Mathieu și Thea n-o vor lăsa. ‎Trebuie s-o urcăm în avion.
‎Haide! S-o punem în carlingă.
‎- Dle ambasador, ați promis… ‎- Sergent! Ai un minut?
‎Regret, Rik, ‎dar nu putem rezolva asta singuri.
‎Îi spui tu sau îi spun eu?
‎- Aveam încredere în dv. ‎- Ce e?
‎Rik spune că Sylvie pune la cale un atac.
‎N-am spus atac!
‎- Când? ‎- Diseară.
‎Sylvie nu vrea facă rău nimănui.
‎Vrea doar să se asigure
‎că ceilalți pasageri nu pățesc nimic.
‎Și am asigurat-o că nu se va întâmpla, ‎dar e foarte neliniștită.
‎Rik, e în regulă.
‎Mă ocup eu. Noapte bună!
‎- Cum? ‎- Eu și Rik vom găsi o soluție.
‎Duceți-vă la culcare! ‎Am stat treji toată noaptea.
‎Toți avem același scop ca Sylvie, ‎siguranța și supraviețuirea tuturor.
‎Nu-i așa?
‎Mulțumesc încă o dată, dle ambasador. ‎Noapte bună!
‎Acum…
‎Trebuie să decidem ce vom face împreună.
‎Rahat!
‎E cineva aici?
‎Mă auziți?
‎Intru.
‎E cineva?
‎Cine e acolo?
‎După ce terminăm, ‎ne întoarcem și o umplem din nou.
‎- Noi? ‎- Da, merge mai repede în doi.
‎- Și dacă Ines revine la radio? ‎- Ceilalți dinăuntru vor auzi.
‎Ayaz, mă poți ajuta? ‎Nu le pot scoate singur.
‎- O clipă. ‎- Bine.
‎Nu e prea strâns?
‎Te voi muta în spate cu noi ‎după ce scaunele vor fi scoase.
‎- De ce? ‎- Va fi mai comod.
‎Nu. Ce ați spus despre soare e adevărat?
‎Și de ce faceți toate astea?
‎Semințele, faptul că mă luați, ‎ce rost are?
‎„Salvezi o viață, salvezi umanitatea.”
‎Halal „umanitate”!
‎O să-ți găsim medicamentele.
‎Ce-ți pasă? Ce-mi pasă? ‎Nu te cunosc. Nu mă cunoști.
‎E adevărat.
‎Dacă ceea ce spui e adevărat…
‎înseamnă că toți cunoscuții mei, ‎toți cei dragi sunt morți.
‎Îmi pare rău.
‎Atunci, lasă-mă să plec.
‎Te implor, Ayaz, lasă-mă să plec.
‎Voi fugi până când soarele mă va nimici.
‎Nu pot să fac asta.
‎Dar să mă legi poți?
‎De ce ești atât de violent?
‎- Violent? ‎- De ce?
‎Ca atunci când mi-ai ținut un pistol ‎la câțiva milimetri de față?
‎Mi-era teamă.
‎- Gia? ‎- Da?
‎E în regulă. Nu te condamn.
‎- Da, îți era teamă. ‎- Da.
‎Trebuia să supraviețuiești.
‎Chiar dacă nu știai de ce.
‎Asta înseamnă umanitate.
‎- Ce faci? ‎- O aștept pe Sylvie. Pune-ți haina.
‎- Poftim? ‎- Pune-ți haina!
‎- Rămân aici. ‎- Nu fi proastă.
‎Înainte îmi păreai arogant și fermecător. ‎Nu mai văd farmecul.
‎Regret că te dezamăgesc ‎vrând să te salvez.
‎Încerci să salvezi ‎doar orgoliul tău rănit.
‎Va veni în curând.
‎Dacă nu ne întoarcem din Norvegia, ‎citește asta.
‎Explică mai bine decât pot eu.
‎Ce e asta?
‎Dle ambasador… Trebuie să vă arăt ceva.
‎Haide!
‎A venit.
‎- Ai venit! ‎- Rik v-a zis de ce?
‎- Da. ‎- Eu nu merg.
‎- Ba da! ‎- Nimeni nu-mi spune ce să fac.
‎Dacă nu pleci, nu plec nici eu. ‎Toate astea vor fi fost în zadar.
‎Are dreptate.
‎Pentru tine. Nu pentru el.
‎- Unde e Rik? ‎- Cred că s-a întors în dormitor.
‎Face pe prostul. ‎Joacă în ambele tabere. E un trădător.
‎A riscat cu adevărat, Laura.
‎Da? De asta e cu soldații ‎și se preface că doarme?
‎Hai să mergem!
‎Nu halucinezi. E un elicopter.
‎E un elicopter adevărat.
‎E în regulă. Toată lumea doarme.
‎Ați auzit?
‎Vino!
‎Sunteți reali?
‎Cine ești?
‎Înapoi! Cine dracu' e asta?
‎Cred că e nebună.
‎O împușcăm?
‎Nu e nevoie.
‎Ești de la NATO?
‎Nu, eram în avion. Suntem în buncăr.
‎E o poveste lungă.
‎De ce ne-ați aruncat în aer avioanele?
‎- Avioanele voastre? ‎- Și comunicațiile.
‎Aruncă în aer avioanele ‎fiindcă sunt malefici.
‎Și m-au închis pe dinafară, ‎pentru că m-am întors împotriva lor.
‎Te-au alungat?
‎Da. Ca să mor.
‎Vă pot duce la buncăr ‎dacă mă ajutați să intru.
‎Da?
‎N-o să-l găsiți niciodată singuri. ‎Veniți cu mine. Haideți!
‎Mergem cu ea. Haideți!
‎- E doar pentru protecție? ‎- Da.
‎Ce naiba?
‎- Stați pe loc, acum! ‎- Nu mișcați!
‎Haideți, ridicați mâinile!
‎Dle ambasador, mă bucur că sunteți aici.
‎- Voiam… ‎- Oprește-te!
‎Nu vă mai pot proteja.
‎Nu voiam să fie nimeni rănit.
‎Să fim în siguranță ‎până se întorc ceilalți.
‎Violența și chiar amenințarea violenței ‎nu sunt niciodată soluția. Niciodată!
‎Scuzați-mă, dar nu lucrați la NATO?
‎Poftim?
‎- Haideți! ‎- Haideți!
‎Ce vrei să faci cu ei?
‎Închide Căpușele cu Rik.
‎Să mergem.
‎Să mergem!
‎Alo?
‎E cineva acolo?
‎Markus? Ayaz?
‎E cineva acolo?
‎E blocat.
‎Dă-te la o parte.
‎O să încerc să-l desprind.
‎Ce-a fost chestia cu Osman de mai devreme?
‎Nimic. O neînțelegere.
‎Alo? E cineva acolo?
‎- Ai auzit? ‎- Alo?
‎Ines!
‎Markus?
‎Alo?
‎- Alo? E cineva acolo? ‎- Ines?
‎- Markus? Ayaz? E cineva acolo? ‎- Ines?
‎- Ines! ‎- Alo?
‎- Ayaz? ‎- Ines?
‎- Ayaz?
‎- Ines, ești bine? ‎- Da. În fine, nu…
‎M-am întors înăuntru ‎datorită unor soldați ruși.
‎- Soldați ruși? ‎- O să-ți explic.
‎Dar ei cred ‎că le-am aruncat în aer avioanele.
‎Ce? Ce se întâmplă cu soldații NATO?
‎Ei cred că Sylvie l-a ucis pe Terenzio.
‎- De ce cred asta? ‎- Pentru că e adevărat.
‎Ne-au arestat pe toți. ‎Nu știu ce au de gând.
‎Rezistă, Ines. Ne întoarcem în seara asta.
‎Markus mai e acolo?
‎Cred că e afară.
‎De ce, ce e?
‎Osman?
‎Mă gândeam că nu te-am întrebat niciodată…
‎Cum de vorbești atât de bine engleza?
‎Peșterile din spate ‎sunt din calcar natural.
‎Totuși, triburile berbere locale ‎au extins cavernele timp de secole.
‎Se spune că aici ar fi dormit Hercule ‎în timpul unei mari călătorii.
‎Ghid turistic?
‎Welcome! Bienvenue! Bienvenidos! ‎Dobro pozhalovat'! Wilkommen!
‎- Și germană? ‎- Doar chestiile importante.
‎„E iubitul tău sau fratele tău?”
‎Osman?
‎- Da? ‎- Ați terminat?
‎Mai avem o încărcătură.
‎Grăbiți-vă! Aproape am terminat. ‎Zburăm în 15 minute.
‎Recepționat.
‎În 15 minute. Să mergem.
‎Pornim în curând, Ines.
‎Rezistați!
‎Vom încerca.
‎- Îmi pare rău. Aveai dreptate. ‎- Nu vreau să am.
‎Gura!
‎N-am ținut niciodată o armă în mână.
‎Țineți acum.
‎Când ceilalți se întorc,
‎ne vor învinovăți ‎pentru cum s-a terminat totul.
‎Cum?
‎Cu un proces pentru Sylvie?
‎Prin dreptate adevărată.
‎- Făcută diseară. ‎- De către dv.
‎De către mine?
‎Dacă o faceți dv., ‎ambasadorul nostru stimat și rațional,
‎grupul din Norvegia nu va avea de ales.
‎„Cei ce scot sabia de sabie vor pieri.”
‎Ce dracu'?
‎Rămâneți aici!
‎Ce facem?
‎- Ne batem! ‎- Ne ascundem!
‎- Încep să descarc. ‎- Lăsați-le pe pistă deocamdată.
‎Trebuie să mutăm toate scaunele ‎înainte de decolare.
‎- De asta ești tu aici. ‎- I-ai spus lui Ines că ne întoarcem?
‎Da.
‎Osman a zis că se întorc în curând.
‎- Gia s-a calmat? ‎- Așa cred.
‎Am legat-o.
‎Atunci, de ce e în carlingă?
‎Rahat!
‎- Rahat! ‎- Ce e?
‎- E încuiată. ‎- Gia, poți deschide ușa?
‎Nu!
‎- O s-o sperii. ‎- Bine!
‎Deschide dracului ușa!
‎Deschide ușa!
‎Nu plec nicăieri.
‎La o parte!
‎Nu plec nicăieri!
‎Ayaz! Stai!
‎- Distruge avionul! ‎- Ce facem?
‎Găsim alt avion!
‎Nu e niciun avion pe o rază de 2.000 km ‎care să zboare așa departe.
‎Dar trebuie să ne întoarcem. Ce ne facem?
‎Subtitrare: Daniela Vereș