EN NETFLIX-SERIE
-Mademoiselle Thea. -Madame Ancion.
Gardintrappen din gjorde susen.
Godt å høre.
Jeg trengte kakeformen så vi kan lage kaker med Anna.
Hun er på besøk fra Liège.
Hvor skal katten din?
På en tur.
-Er det noen du kjenner? -Beklager. Vi har det travelt.
Ha en fin kveld.
Det er galt å ikke fortelle dem det.
Hva la du i bagasjerommet?
Bagen min.
Bagen din og?
Katten min.
Han er bare 3,5 kilo.
-Ingen kjæledyr, ikke et ord til noen. -Jeg har hatt ham i fem år.
-Vi tok en avgjørelse. Vi stemte. -Jeg vet det.
Ingen går inn i bunkeren om de ikke…
Jeg vet det, Gerardo!
Han er bare 3,5 kilo.
Det gir meg ingen glede å fortelle deg
at vi flyr til Bulgaria om 27 minutter.
Og jeg skal om bord på det flyet.
Madame Ancion.
Forandring i planene.
Jeg lurer på om du kan passe Pompidou i natt?
-Kan vi det? -Vel…
Snøball kan ha overnattingsfest.
Han har spist. Han elsker å bli strøket på magen.
-Hvorfor ikke la ham være hjemme? -Jeg vil ikke la ham være alene i natt.
-Ja vel. -Takk.
Jeg prøvde.
Be daten din om å lære litt respekt. Du fortjener bedre.
-Han elsker kalkun, hvis dere har. -Du ikke har mye besøk, men likevel.
-Husk å stryke ham på magen. -Det skal jeg.
Det er bedre å være alene enn i dårlig selskap.
"De er gale. Kom tilbake!" Hva mer sa Ines?
Ingenting. I hvert fall ikke før jeg dro.
Markus ble på flyet i fall hun tar kontakt.
De jævla soldatene.
-Vi er ikke sikre. -Du er ikke sikker.
Hun virket livredd.
-Ville Markus sagt det samme? -Hvorfor skulle han ikke det?
Jeg vet ikke hva en arkivar gjør her.
I starten var det ikke noe system for å registrere donasjoner.
-De satte bare eskene på hyllene. -Du ble ansatt for å organisere alt dette?
Ja.
-Og du sinker meg. -Gjør jeg det?
Ambassadør Gerardo har ansvar for bunkeren, ikke soldatene.
Jeg vet bare at det var panikk i Ines 'stemme.
Seriøst.
-Hva skjer? -Markus og Ayaz hørte en samtale.
-Ines sa: "De har blitt gale." -Hvem da?
Soldatene.
Bør vi ikke dra tilbake?
-Og glemme frøene? -Hvis vi må.
Jeg forstår, men det gjelder verdens framtid.
Rekker vi engang tilbake i natt?
-Hvis vi drar innen en time. -Kom da.
Vi bør ta med så mange frø vi kan.
-Vi tar oss av det senere. -Ja.
Det vi må ta oss av nå… er der borte.
-Hun drar ikke frivillig. -Kan vi ikke la henne være her?
Hun har overlevd her i ukevis ved å spise frø.
-Vi kommer tilbake? -Vi forlater ingen.
Det har vært nok svik her i verden.
Så la oss dra. Med henne.
-Rik! -Ja.
-Hvordan er ansiktet? -Bra. Hvor er Ines?
-Dro hun? -Heremans tok henne.
Jeg vet ikke, men soldatene sa jeg kunne gi dere noe å spise.
Så…
Sylvie har en plan
så de ikke går løs på oss på grunn av drapet på Terenzio.
Hun drepte ingen.
-Soldatene er ikke enige. -Ikke du heller.
Jeg håper planen er å ta én etter én og skyte dem i hodet.
Slutt!
Planen starter så snart de legger seg.
Når de sover,
åpner jeg Sylvies dør, og hun henter dere.
Og så?
Hun holder dem med våpenmakt til frøgruppen er tilbake.
Våpenmakt?
Ikke for å skade dem.
Nei, hun burde skade dem.
Ikke la raseriet svekke dømmekraften. Dette er galskap.
-Ja, det kan gå veldig dårlig. -Selv Rik synes det er dumt!
Går det galt, er det ingen vei tilbake.
-Vær så snill. -Sylvie har rett. Vi må beskytte oss selv.
Vi skal være klare.
De lar deg løpe rundt og gi oss mat med fengselsnøklene i lommen?
De stoler på meg.
I så fall kan du spørre Heremans hva han gjorde med Ines.
Det skal jeg.
Er det noen der?
Slipp meg inn.
Åpne døra, vær så snill!
Åpne døra!
Slipp meg inn!
Åpne!
Åpne døra, vær så snill!
Du store…
-Hvorfor har dere masker? -Du hadde rett.
Vi ville ikke skremme deg.
Det er giftig gass der oppe.
Maskene fungerer, bare ikke pust for dypt.
Vi drar nå. Du bør bli med oss.
Ikke før jobben er gjort. Så drar jeg hjem og møter datteren min.
-Adjø, da. -Nei.
Vi kan hjelpe deg tilbake til datteren din, men du må dra med oss nå.
Med all den giftige gassen utenfor, vet jeg ikke når neste fly kommer.
Gia…
Vær så snill.
Jeg visste det.
Hva nå, kaptein?
Jakub, Ayaz og Gia fjerner flysetene.
Osman, drivstoff.
Du og jeg samler frøene.
-Ok. -Når drar vi?
-Vi tar av om 45 minutter. -Ok.
Og se etter fly over dere når dere er på landingsstripen.
Du sa du parkerte sånn at russerne ikke kunne lande.
De kan ikke, men de vil ikke like det. De kan bombe oss.
Hva gjør vi om det skjer?
-Løper. -Ber.
Gia, kom igjen.
-Hva med kollegaene mine? -Vi begravde dem. Med masker.
Jeg tror at hun og Sara,
den tsjekkiske soldaten, dro til byen eller noe.
Det er ikke mulig.
Da jeg lette etter deg, så jeg Sara i kontrollrommet.
Er det en grunn til at jeg har ansvar for Ines nå?
Nei, men de andre passasjerene er bekymret fordi hun forsvant.
Hvem er bekymret?
Vel, bare urolige.
Vel… La oss bare si at de ikke trenger å være urolige for Ines mer.
Fire, fem timer til soloppgang.
Hva skal du gjøre?
Du må bare finne noe for å åpne døren.
Hvis alt går bra, kan du komme inn i bunkeren igjen…
…til fyren som prøvde å drepe deg.
Vær så god.
Beklager at jeg forstyrrer.
Men jeg føler det er min plikt å informere deg, som ansvarlig her nede,
om at vi er på vei mot en krise.
En krise?
Folk er savnet. Folk legger planer.
De snakker om dødsstraff.
Om å skyte folk i ansiktet.
Ro deg ned, Rik.
Jeg vil ikke ha opprør.
Jeg vil bare ha fred og harmoni blant alle.
Ok, Rik. Jeg også.
Så si meg, hvem har problemer?
Har du et øyeblikk?
Jeg må vite at vi gjør dette av riktige grunner.
Hva mener du?
Du var ivrig etter å dra tilbake og la soldatene unngjelde. Hvor ivrig?
Antyder du at jeg fant på det? At det ikke er noen krise?
Jeg antyder ingenting, jeg spør. Jeg må vite at vi gjør det av riktige grunner.
Vår eneste sjanse til å overleve er å ta alle frøene nå.
Dette er latterlig.
Men du benekter det ikke.
Vil du ha meg til å si at jeg ikke er en løgner? Jeg er ikke en løgner.
Ro deg ned.
Tror du jeg ville gjort det?
Du har hatt noen vanskelige dager. Ingen ville klandret deg om du følte…
Setene. Sett i gang.
Er jeg emosjonell?
Ja, og jeg forstår det. Det er normalt.
Dette er "emosjonelt".
Hva er i veien?
Ingen grunn til det. Det var bare et spørsmål.
Du bruker ikke maske!
-Løgnere! -Vent.
Dere løy så jeg ville bli med!
Vi ville ikke lyve. Det er bare det…
Jeg drar ikke noe sted.
Ser dere? Hun vil bli.
Mathieu og Thea lar henne ikke bli. Hun må på flyet.
Vi setter henne i cockpiten.
-Herr ambassadør, du lovet… -Har du et øyeblikk?
Beklager, Rik. Vi kan ikke løse dette alene.
-Vil du fortelle ham det? -Jeg stolte på deg.
-Hva er det? -Rik sier at Sylvie planlegger et angrep.
Ikke et angrep!
-Når da? -I natt.
Sylvie planlegger ikke å skade noen.
Hun vil bare forsikre seg om at passasjerene ikke kommer til skade.
Jeg sa at det ikke ville skje, men hun er veldig engstelig.
Det er greit, Rik.
Jeg tar meg av det. God natt.
-Hvordan? -Rik og jeg skal finne ut av noe.
Legg deg. Vi har vært oppe i hele natt.
Vi har alle samme mål som Sylvie, sikkerhet og overlevelse for alle.
Ikke sant?
Takk igjen, herr ambassadør.
God natt.
Nå…
Det vi må bestemme, er hva vi skal gjøre sammen.
Faen!
Er det noen her?
Hei, kan du høre meg?
Jeg kommer inn.
Er det noen der?
Hvem er det?
Etterpå drar vi og fyller opp igjen.
-Vi? -Det går raskere med to.
-Hva om Ines kommer tilbake på radioen? -De andre inne vil høre det.
Kan du hjelpe meg? Jeg får dem ikke ut alene.
-Et øyeblikk. -Ok.
Ikke for stramt, vel?
Jeg flytter deg bak når setene er fjernet.
-Hvorfor? -Det blir mer behagelig.
Nei. Det dere sa om sola, er det sant?
Så hvorfor gjør dere alt dette? Frøene, å ta meg med, hva er poenget?
"Redd et liv, vær medmenneske."
Ja, dette er "medmenneskelig".
Vi skal få tak i medisinen din.
Hvorfor bryr du deg? Jeg kjenner deg ikke. Du kjenner ikke meg.
Det er sant.
Om det du sier er sant… betyr det at alle jeg kjenner, alle jeg elsker, er døde.
Jeg beklager.
Så slipp meg løs.
Jeg ber deg, Ayaz, la meg gå.
-Jeg løper til solen tar meg. -Det kan jeg ikke gjøre.
Men du kan binde meg?
Hvorfor er du så voldelig?
-Voldelig? -Hvorfor?
Som da du holdt en signalpistol noen millimeter fra ansiktet mitt?
Jeg var redd.
-Gia? -Ja.
Det går bra. Jeg klandrer deg ikke.
-Ja, du var redd. -Ja.
Du ville overleve. Selv om du ikke visste hvorfor.
Det er menneskelig.
-Hva gjør du? -Venter på Sylvie. Ta på deg jakken.
-Hva? -Ta på deg jakken!
-Jeg blir her. -Ikke vær dum.
Jeg så på deg som arrogant og sjarmerende. Nå ser jeg ikke sjarmen.
Beklager å skuffe ved å redde deg.
Det eneste du vil redde, er ditt forslåtte ego.
Hun kommer snart.
Les dette om vi ikke kommer tilbake fra Norge.
Det sier det bedre enn jeg kan.
Hva faen er det?
Herr ambassadør. Det er noe du må se.
Kom igjen.
Hun er her.
-Du kom. -Rik sa hvorfor?
-Ja. -Jeg går ikke.
-Jo! -Ingen bestemmer over meg.
Da går ikke jeg heller. Vi har gjort dette forgjeves.
Han har rett.
For din skyld, ikke hans.
-Hvor er Rik? -Sikkert på sovesalen.
Han spiller dum. Han er en forræder.
Han tok en stor risiko.
Derfor later han som han sover hos soldatene nå?
Kom, så går vi.
Du hallusinerer ikke. Det er et helikopter.
Et ekte helikopter.
Det går bra. Alle sover.
Hørte dere det?
Kom igjen.
Er dere ekte?
Hvem er du?
Tilbake! Hvem faen er det?
Jeg tror hun er gal.
Skal vi skyte henne?
Det trengs ikke ennå. Er du med NATO?
Nei. Jeg var på flyet. Vi er i bunkeren.
-Det er en lang historie. -Hvorfor sprengte dere flyene våre?
-Flyene deres? -Og kommunikasjonsutstyret.
De sprenger flyene fordi… de er onde.
Og de låste meg ute fordi jeg gikk imot dem.
Sendte deg ut?
Ja. For å dø.
Jeg kan ta dere med til bunkeren hvis dere hjelper meg inn. Ja?
Dere finner den aldri alene. Bli med meg. Kom!
Vi kjører med henne. Kom igjen!
-Det er bare for beskyttelse? -Ja.
Hva i helvete?
-Ikke rør dere! -Stopp!
Kom igjen, opp med hendene.
-Ambassadør, jeg er glad du er her. Jeg… -Stopp! Bare stopp!
Jeg kan ikke beskytte deg lenger.
-Vi ville ikke at flere ble skadet. -Og være trygge til de andre kommer.
Vold, og til og med trusselen om vold, er aldri løsningen!
Jobbet du ikke for NATO?
Hva?
-Kom igjen! -Kom igjen!
-Hva vil du gjøre? -Plasser flåttene sammen med Rik.
Kom igjen.
Kom igjen!
Hallo?
Er det noen der?
Markus? Ayaz?
Er det noen der?
Det sitter fast.
Flytt deg.
Jeg skal prøve å brekke det løst.
Hva var det med Osman tidligere?
En misforståelse.
Hallo. Er det noen der?
-Hørte du det? -Hallo?
Ines!
Markus?
Hallo?
-Hallo. Er det noen der? -Ines?
-Er det noen der? -Ines?
-Ines! -Hallo?
-Ayaz? -Ines?
-Ayaz?
-Ines, er du ok? -Ja. Vel, nei…
Jeg kom inn takket være russiske soldater.
-Russiske? -Jeg skal forklare.
Men de tror vi sprengte flyene deres.
-Hva? Hva skjer med NATO-soldatene? -De tror Sylvie drepte Terenzio.
-Hvorfor tror de det? -Det er sant.
De arresterte oss alle. Jeg vet ikke hva de vil gjøre.
Hold ut, Ines. Vi er tilbake i kveld.
Er Markus der?
Han er utenfor.
Hva er i veien?
Osman?
Jeg har tenkt… Jeg har aldri spurt deg om hvorfor du snakker så godt engelsk.
Grottene bak meg er kalkstein.
Men lokale berber-stammer har utvidet hulene gjennom århundrer.
Det er her Herakles skal ha sovet under sin søken.
Reiseleder?
Welcome. Bienvenue. Bienvenidos. Dobro pozhalovat'. Wilkommen.
-Tysk også? -Bare det viktigste.
"Er han kjæresten din eller broren din?"
Osman?
-Ja? -Er dere ferdige?
Vi trenger en tank til.
Vær raske. Vi flyr om 15 minutter.
Greit. 15 minutter. Kom igjen.
Vi drar snart, Ines.
Hold ut.
Vi skal prøve.
-Du hadde rett. -Jeg vil ikke ha rett.
Slutt å snakke!
Jeg har aldri holdt et våpen.
Vel, det har du nå.
Når de andre kommer tilbake,
vil de klandre oss for hvordan dette endte.
Hvordan?
Hvordan? For en rettssak mot Sylvie?
For å straffe henne.
-I kveld. -Uført av deg.
Meg?
Hvis du, vår aktede, rasjonelle ambassadør gjør det,
vil ikke Norge-gruppen ha noe valg.
"Lev ved sverdet, dø ved sverdet."
Hva i helvete?
Bli her!
-Hva skal vi gjøre? -Gjemme oss.
-Jeg begynner å laste av. -Sett dem på rullebanen.
Vi må få ut alle setene før avgang.
-Det er derfor du er her. -Sa du til Ines at vi kommer?
Ja.
Osman sa de er tilbake snart.
-Har Gia roet seg? -Jeg tror det. Etter at vi bandt henne.
Så hvorfor er hun i cockpiten?
Faen!
-Faen. -Hva er det?
-Låst. -Gia, kan du åpne døren?
Nei!
-Du skremmer henne. -Bra!
Åpne den jævla døren!
Åpne døren!
Jeg drar ingen steder.
Unna vei!
Jeg drar ingen steder!
Ayaz! Vent.
-Hun ødelegger flyet! -Hva gjør vi?
-Finner et annet fly! -Det er ingen her som kan fly så langt.
Men vi må komme oss tilbake. Hva skal vi gjøre?
Tekst: Evy Hvidsten