SERIÁL NETFLIX
Konečně spí.
Stačilo přečíst mu deset knih.
- Do těch pytlů se všechno nevejde. - Dva jsou limit.
Taky je musím zvážit.
Možná je to znamení.
Miláčku…
Je to životní cesta!
Nikdy se to tam nevejde. Je to šílený!
Tohle je manická fáze.
Můžeš odejít?
Viděla ses?
- 13 měsíců! - A…
- Od posledně. - Co když tě to tam chytne?
To se nestane.
Ta nová léčba funguje. Ty to víš.
A já to vím.
Vážně?
Jen se tě snažím chránit.
To je legrační.
Jakmile dělám něco pro svou kariéru, je to manická fáze.
Zvláštní.
Nezapomeň si prášky.
Pořád nic, co?
Nic. Jako by Rusové se všemi přerušili kontakt.
Rozumím.
Jaký máte plán, kdyby už Rusové byli v sejfu?
Řeknu jim, že jich je dost pro všechny. Spousta.
Zlomte vaz. Dejte nám vědět.
Dám.
Co když jich podle Rusů nebude spousta?
Šrouby vypadají standardně.
Myslím, že až je vyndáme, sedadla prostě vyklouznou.
Kolik semen se sem vejde?
Když to naplníme?
Moc.
Možná miliony.
Tolik jich asi nepotřebujeme.
To se sluncem skončí. Všechno se vrátí k normálu.
Ne. I když se slunce vrátí k normálu, nic nebude jako dřív.
Pokud najdeme správná semena.
Theo, jakou zeleninu máš nejradši?
Nejspíš grilovaná srdíčka salátu. Něco jednoduchého.
Lilek s česnekem.
Tuříny.
Jak je dělala babička, se strouhankou.
- Ayazi? - Ayazi, můžeš sem jít, prosím?
A vy, Ayazi?
Hranolky.
Co je?
Co navrhuješ, pokud tam Rusové budou dřív?
Proč se ptáš mě?
Se vší úctou si myslím, že ti konflikty vyhovují.
Nic ve zlém.
V pohodě.
Nejdřív bychom se je měli snažit přesvědčit, že je dost pro všechny.
Řekl by jim, ať se podělí.
Co když se nepodělí?
Co když se Rusové neřídí rozumem?
Pokud jich bude méně než 17, měli bychom to zvládnout.
Sedmnáct?
To je zvláštně konkrétní.
Ne…
V tomhle zásobníku je 17 nábojů.
- Kde jste to vzal? - V bunkru.
Prosím, polož to.
- Je mi zle, kapitáne. - Teď s tím nic nenaděláme.
Možná budu zvracet.
Ze stresu zvracím.
Zhluboka se nadechni a… zavolej Ines,
že přistaneme za 30 minut.
Hned, jen co bude jisté, že můžeme přistát.
No tak, zavolej jí!
Nechápu proč.
Myslel jsem, že bys mohl přijít na jiné myšlenky.
Co jste zač, školáci?
Ines, tady Markus.
Slyšíš nás?
Ines, slyšíš nás?
Kde může být?
Nemám ponětí. Nikdo mi nic neříká!
Ale?
Neříkám, že Sylvie udělala, co tvrdíš, jen odpovídám na otázky.
Všechno, co řekne, je lež.
Jak víme, že to video říká pravdu?
Ty nevěříš svým očím?
Jen říkám, že bez zvuku postrádá nuance.
- Chybí mu kontext. - Nuance?
- Major zpomaleně uhoří. - To je pravda, Horste.
Pravda je, že nikdo z nás nevěděl, co se Terenziovi stane.
- To je celá pravda? - Ano.
- Terenzio by ostatní opustil. - Nepřicházeli!
To jsem tehdy nevěděla.
Asi byl sobecký, že?
Dělal chyby. Hřešil.
Ale všichni hřešíme.
A Sylvie…
Sylvie co?
Sylvie co, Riku?
Jak, Ines?
Pokud Sylvie udělala to, co je na videu, možná si to Terenzio zasloužil.
Cos to řekla?
Přesto to bylo špatné.
Nikdo si nezaslouží být zavražděn.
Zavraždilas důstojníka, Sylvie.
Bylas v armádě, tak víš, že to bude mít následky.
Byla jsem v armádě, takže vím, že mám svá práva.
Taky vím, že nevíš, co děláš.
Myslíš, že je náhoda, že jsou tu jen ty slabé „štěnice“?
Všechny tvé spojence jsme poslali pryč.
Aspoň ty, co by nám mohli dělat starosti.
Vím přesně, co dělám.
Necháte to na mně?
Můj poslední kontrolní přelet byl nad Islandem.
Dole byl hotový Armagedon. Snad budeš mít víc štěstí.
Chcete, abych se pozvracel?
Jdeme na to.
Žádní Rusové.
Čisto.
Co tvůj žaludek?
Zotavuje se.
- Dvě noci na naložení? - Možná míň.
Na severu jsou dny kratší. Budeme mít na nakládku víc času.
- Co když přiletí Rusové? - Je tu jediná ranvej.
Sem nemůžou. Stojíme tak, že jiní nepřistanou.
Kapitán Mathieu Douek, protikomunistický rebel.
Velmi působivé.
Tak jako tenhle pohled.
Připomíná mi to, jak jsem létával blízko sloupů.
Je tam něco zvláštního?
Pár údržbářů.
Jen pár mrtvých?
Pamatujete, kdy to nebyla rutina?
To je podlé, dokonce i od vás. Kdo jste, abyste soudil?
Já nesoudím, to Bůh!
- Prosím. - „Nezabiješ.“
- To byste měla znát. - Dost.
„Nebudeš falešně svědčit proti sousedovi,“
je také přikázání.
- Sylvie. - Tady jste.
- Proč jste tady? - Jen tady můžeme mluvit sami.
- Jen tady se dá schovat. - Víš,
že stojíme za tebou, ať se děje cokoli.
Rozhodně.
Stoprocentně.
Na sto procent.
Je mi líto, Sylvie, ale vražda je hřích.
- Riku! - Přestaňte!
Je jedno, co se stalo. Co budeme dělat teď?
- Otázka je, co udělají oni. - Ti vojáci?
Někteří jsou jak ďábel.
Vidělas Heremanse? Díval se na tebe jako úchyl!
Jestli přijdou někoho hledat, budu to já.
Chudáci.
Museli jít dolů v noci a během dne se snažili vyjít ven.
Začali hořet, než dorazili ke dveřím.
Představte si, že se vám začne vařit kůže.
- Radši ne. - Je přirozené běžet k východu.
Měli bychom je pohřbít.
Není čas.
Uděláme to zítra za soumraku.
Patříme Bohu. K Němu se vrátíme.
Osmane, vychází slunce.
Odpočívej v pokoji.
Klubovna letu 21.
Vojáci nemají právo trestat cestující, včetně Sylvie.
Zjevně to tak nevidí.
Ale myslím, že je přesvědčím, aby počkali, až se vrátí ostatní,
než rozhodnou o Sylviině trestu.
„Trestu?“
Měli bychom jí poděkovat. Zachránila nás.
To by bylo skvělé, pane velvyslanče.
Ale… je to vyjednávání.
Budu jim muset něco dát, abychom dostali, co chceme.
To znamená?
Navrhuji, abyste
zůstali tady, než se ostatní vrátí.
- Takže jsme vězni? - Ne, nejsme.
- To oni by měli být zavření. - Je to pro vaši ochranu!
Naši ochranu? To říkali nacisti..
Hej!
Prosím.
Žádám vás,
abyste se uklidnili. Odpočiňte si.
- Až se ostatní vrátí, bude po všem. - Pro nás jistě. A co Sylvie?
Pro vojáka se svět dělí na nepřátele a spojence.
Všichni můžeme být spojenci!
Naprosto souhlasím!
Musíme je přimět, aby zase Sylvii viděli jako spojence.
A to je teď moje mise.
Můžu v tom pokračovat?
Brzy se uvidíme.
Semena musí být uvnitř.
- Sakra! - Zkus tamto.
- Je zamčeno. - Cože?
Zamčeno.
- Víš, co děláš? - Může tam být původní kód.
Byl jste taky zloděj?
Potřebujeme kartu.
Ti dva ji musí mít. Musíme počkat do tmy.
Co budeme dělat?
Čekat do západu slunce.
Měli jsme zůstat v bunkru.
I s Rikovým chrápáním.
Pojďme se vyspat, jo?
Asi budu zvracet.
Jak reagovali na to, že jsou zavření?
Byli naštvaní?
Naopak. Váží si toho.
Takže se nás bojí?
Ne, jen jsem myslel, že byli vděční.
Jsou vděční, že jste souhlasili s odložením toho soudu.
Jak se někdo s tak svázaným jazykem mohl stát velvyslancem?
Pozor na pusu, seržante.
Mám doktorát z dějin války a konfliktů z Pembroke.
- To byl vtip. Klid! - To je v Oxfordu!
Chtěl jsem jen říct, že cestující s tím plánem souhlasí,
a doufám, že vy a ostatní vojáci taky.
- Jeho jediná mise je být populární. - Je to diplomat. Co čekáte?
Myslím, že dělá, co může. Je to dobrý chlap.
- Měli bychom odejít, utéct. - Utéct a jít kam?
Ten bunkr je náš jediný únik.
Gerardo má pravdu. Měli bychom si odpočinout.
Hlavně musíme být připraveni,
kdyby ten návrh odmítli.
Sylvie…
Sylvie udělala špatnou věc,
to ale neznamená, že bychom měli udělat něco špatného i my.
Nemám v úmyslu být „špatný“.
Teď když je Thea pryč a plukovník je mrtvý…
měli bychom udělat aspoň jedno, zatímco jsou pryč.
Soud?
Správně.
Něco, co chci udělat, co jsme sem přišli.
A to je co?
- Na zdraví, velvyslanče. - Na zdraví.
- Slyším tuhle hudbu, když spím. - Ve svých nočních můrách, chceš říct.
Stejné tři disko skladby, pořád dokola.
Doma, když jsi šel večer ven, jsi nikdy nevěděl, jak to skončí.
Chybí mi to.
To nečekané, víš?
Už jdete spát? Jste otravný. Kámo, no tak.
Kam jde?
Chceš něco nečekaného?
Dveře! Někdo je tady!
Horste, Riku, potřebujeme vás.
Nic jsme neprovedli.
Nemáte průšvih. Nikdo nemá průšvih.
- Jen vám chceme něco ukázat. - Co?
Něco vědeckého.
Jdeme.
Chviličku.
Na to se vykašlete. Všichni čekají.
Můžu vám pomoct?
Sakra!
Klid.
Jste Němec? Jste všichni Němci?
On je.
Belgičan…
Francouz,
Maročan,
Polák
a Turek.
A co vy?
- Co já? - Jste Francouzka, že?
Vypadni z mé hlavy. Nemáš žádné právo!
- To nemyslíte vážně. - Radši bys boxoval bez nich?
Proč máme vůbec boxovat?
Rik musí bojovat s někým stejné váhy!
Jako Ines!
Nemůžou nás donutit bít se tvrdě.
Jmenuji se Ayaz.
A vy?
Vyvolená.
- Vyvolená? - Vyvolená.
Jsem vyvolená. Proto jsem naživu.
- Zpátky! - Ano.
Chceš se dát střelit do tváře?
- Jste tu sami? - Ano.
My jsme…
taky vyvolení.
Ano, přesně tak.
Jsou jich tucty. Proč potřebují Horsta a Rika?
Možná jde o něco vědeckého, o experiment.
Uprostřed noci?
Ne, je den.
Víš, co myslím.
Něco tu nesedí. Cítím to.
- Kdo by řekl, že budeš tesknit po Rikovi? - Kašlu na Rika.
Šukalas Horsta, viď?
Vypláchni si pusu mýdlem.
Jo! Miluješ ho.
Měla bys.
- Jo. - Má pravdu. Je roztomilý.
Že jo?
Něco vědeckého…
Je to možné.
No tak, Riku!
Prašť ho pořádně, nebo vám ošukáme ženský!
Jasný?
Držte ho. Ať nemůže hýbat hlavou.
- Nic neudělal. - Nic jsem neudělal!
No tak. Nepraštíš chlapa, kterýho drží.
Ne, uvidí skutečný boj.
Co se tu sakra děje?
Co to děláte?
Potřebujeme Horsta k pěstování semen!
Dobrý, Horste?
Ta dvě těla tam nahoře
jsou vaši kolegové?
Ansgar tu pracuje… pracoval na plný úvazek.
Ten druhý byl nějaký vědec. Nepamatuju si jeho jméno.
Jak jste přežili ten plyn?
Plyn?
- Jo, plyn. - Ne!
Tu chemikálii. Proto zemřeli, když šli ven.
Žádný jed tam není.
To dělá slunce.
Je to pravda. To slunce.
- Slunce? - Je to pravda.
Blbost.
Slunce všechny zabíjí.
- Vím, že to zní bláznivě… - Nejsem blázen!
Voda je jediná látka, která může být tekutá, tuhá nebo plynná.
To mi řekl ten vědec. Jak se jmenoval?
Přeslechl jsem vaše jméno.
Gia. Jsem archivářka Světového potravinového programu.
Těší mě, Gio.
Jak dlouho už tu jste?
Ti dva umřeli třetí den, co jsem tu byla.
To bylo před pěti týdny.
Jste tady sama nejmíň pět týdnů
bez kontaktu a zpráv?
Nejsou tu telefony.
Nebyly ani před jedem.
Žádný jed tam není. To slunce.
Co celou tu dobu děláte, Gio?
Vyhýbám se jedu a třídím semena.
Doufám, že zase uvidím svou dceru.
Ta semena jsou tam?
Můžeme tam jít, Gio?
Říkala jsem, že jsem archivářka. Všechno organizuju.
Pojďte.
Co to sakra je?
Potichu. Pomátla se.
Co se to sakra děje?
O semenech nic nevím, ale jím je.
Udržuju si sílu kvůli tomu jedovatému plynu.
- Žádný plyn není. - Slyšela jsem vás.
A jeho. A jeho.
Vím, co jsem viděla.
Šla jsem ke dveřím a viděla Ansgara a Benjamina…
Benjamin!
Já věděla, že si jeho jméno vybavím!
- Horste! - Co se to sakra děje?
Co se stalo?
- Měli jsme dohodu! - Jdi spát.
Popadni ji.
Prosím!
- Sylvie! - Pusťte mě!
Tohle dám…
tamhle.
Tak.
Našel jsem to na podlaze.
Gia Snowová.
Je to antipsychotikum.
- Jeden z mých zaměstnanců… - Je psychotička?
Nebo bipolární. Každopádně je to prázdné.
Je tu už dlouho.
- Měj s ní soucit. - Jistě. Nemůže za to.
Odveď Markuse do letadla.
Ať zavolá Ines, že se vrátíme dřív.
- S méně semeny? - Budeme dělat dvakrát rychleji.
Potřebuje léky.
Snad najdeme, co potřebuje, až budem zpátky v Bulharsku.
Máme problém.
Nedovolí nám vzít semena ani ji.
Vědělas, že si vzpomeneš na jeho jméno!
Bude něco v tomto novém světě pro jednou snadné?
Co ten tady dělá?
Rik je v pohodě.
Musel jsem zavřít Sylvii. Napadla Wilsona a Kaplana.
- Kams ji zavřel? - Do vězení.
Stejně tam patří.
Věděla jsem, že něco plánují.
- Ten hajzl mě zmlátil. - Kdo?
Felipe.
Stejně na tom nezáleží.
Bude, až ho zabiju.
To neříkej!
Promiň.
Nedělám si srandu.
Horste, znám tolik mužů, co se perou.
Mí bratři, otec, strýcové. Nikdy si nedali pokoj.
- Ty nejsi rváč. - Znáš mě kolik, dva měsíce?
Byl to kompliment, Horste.
Můžeš toho nechat?
Malý problém, pane.
Tomé a já jsme byli nahoře a slyšeli Markuse křičet do vysílačky.
Co?
Možná se vrátí dřív. Našli nějakého šílence.
- Vrátí se dřív…? - Ale to není ten problém.
Markus se pořád ptal, kde je Ines.
Říkal, že v noci měla mít službu u vysílačky.
Ty a Tomé jste to řekli?
Tomé řekl, že Ines zatkli.
- Co? - Já to popřela.
Pak jsem přerušila spojení.
Oba jste…
zatracení idioti!
Řekni Tomému, že s ním chci mluvit, až bude mít chvilku.
Nesmí se vracet s pocitem, že jsme udělali něco špatného.
Když si budou myslet, že se děje něco zlého, možná se nevrátí.
Postarám se o to.
Dobře.
Mám jít s ním?
Heremansi?
Můžeš dát Rikovi klíče od pokojů?
Cože?
- Potřebuju je pro Ines. - Najdi Johansena.
Vezmi si jeho sadu.
Požádám Rika, aby zjistil,
jestli ostatní cestující nechtějí jídlo nebo vodu.
Nevadilo by ti?
Pomohl bys jim i nám.
Ovšem.
Co to mělo být?
Na spojenectví není nic špatného.
Rik?
Ano. Napadlo mě, že budeš mít hlad.
Tumáš.
- Dovolili ti to? - Ano.
Myslím, že mě berou jako prostředníka.
Jsem cestující, ale taky mám zkušenosti s ochrankou.
Máš klíče?
Odemkni mi dveře.
Je odemčeno.
- Dnes večer, až budou spát. - Proč?
- Riku, budou mě mučit. - Ne.
To snesu, ale nevím, co udělají ostatním.
Řekli mi, že nechtějí nikomu ublížit.
Ani já.
- Chci jen najít zbraň. - Cože? Co to říkáš?
- Zadržím je, než dorazí ostatní. - Ne.
Budeš je mít na mušce?
Žádné násilí. Jen abych udržela mír.
Sylvie!
Jen potřebují vypustit páru, nic víc.
- Riku. - A brzy budeme mít semena k pěstování.
- A budem zase spolupracovat… - Riku!
Všichni společně za přežití.
- Všichni společně za přežití? - Ano, správně.
Takže to s Horstem bylo pro naše přežití?
Mysli na ostatní.
Ines.
- Proč? - Do toho ti nic není.
Nedovol mu ji odvést.
Nemůžeš ji odvést.
Uklidni se, Kličko.
- Co přesně řekl? - Že Ines zatkli.
- V jaké řeči? - Jak to myslíte?
Jakou řečí Tomé mluvil?
Anglicky.
Anglicky?
- Ines? Je tam někdo? - Anglicky mluví mizerně.
Vyjádřil se jasně.
Ines?
- Na co ji potřebuješ? - Jen pomoct s vysílačkou.
Přísahám na život své matky.
Tvoje matka je určitě mrtvá.
Tak na svůj život.
Jde jen o vysílačku.
No tak, Markus čeká.
Ines? Je tam někdo?
- Markusi? - Ines!
- Jak se máš? - Jak se máš ty?
Dobře. Všechno je v pořádku.
Kdes byla předtím? Tomé říkal, že je nějaký problém.
Ne, žádný problém.
Kdes byla předtím?
Jsou šílení! Prosím, vraťte se!
Ines, kdo je šílený? Nezachytili jsme to. Co se děje?
Ines!
Prosím, ozvi se znovu.
Co tím myslíš? Kdo je šílený?
Nezachytili jsme to. Ines!
Ines, nezachytili jsme to.
- Slyšíš mě? - Do Norska poběžíš dlouho.
Překlad titulků: Alena Nováková