ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ЛІКАРНЯ HW, ПАРИЖ
Ти тепер смітиш?
Поїхали?
Ти поправилася.
Це добре. Це правильна вага.
Здорова вага. Такою ж була мета?
ІНЕС М. РІЧІ
Привіт.
І як усе пройшло?
Дуже цікаво.
Красунчики там були?
Ідіот.
Маєш номери для мене?
Мені не дозволяли брати телефон.
До того ж усі там — психи.
Так, особливо ти.
Я?
-Ти дружиш із пацюком. -Уго — не пацюк.
Ось моя дівчинка!
-Привіт! -Привіт.
Уже знову їдеш?
Так, у мене два шоу в Брюсселі, тоді лечу в Москву.
Я сподівався, цього разу ти побудеш довше.
Я знаю.
Ми могли б піти в кіно чи в магазин компакт-дисків.
Я б із радістю, але вже й так пропустила місяць концертів.
-Ти ж не будеш бачитися з ним? -Ні.
-Він тебе не заслуговує. -Тату.
-Пішов він! -Тату, прошу!
-Це все він винен. -Це неправда.
Я сама відповідаю за себе.
Він був лише симптомом.
Можна нам хоча б провести джем-сешн, перш ніж ти поїдеш?
Так, звісно.
Хто вчив тебе готувати?
Що?
Хто вчив тебе готувати?
Твоя мати.
Моя мати знала б, що картоплю смажать на олії.
Інес, ти там?
Так, повторіть.
Ми скоро будемо. Там усе гаразд?
-Треба провести завтра службу, так? -Теа сказала, нема часу.
Часу? Швидше поваги.
Вона хоче обігнати росіян й забрати насіння.
Вона права, і полковник казав те саме.
Сподіваюся, група знайшла чим відчинити двері,
щоб заправити генератори.
Коли кліщі їх відчинять,
захочуть пишні похорони мами з дитиною.
-«Кліщі»? -Так він називає пасажирів.
Як ті паразити, що смокчуть кров.
Я був в Оксфорді, коли ти ще під стіл пішки ходив.
От побачиш, із мами з дитиною зроблять мучеників, хоча ті самі були винні.
Посол, думаю, нам треба…
«Треба»? Так…
Нам треба щось для могили.
Якийсь камінь чи хрест.
Гей!
Вони приїхали!
Боже мій!
Мамо, я попрошу тебе піклуватися про це мале янголятко, добре?
Друзі Іова сиділи з ним у тиші сім днів.
Так я зроблю з тобою, Аязе.
Але не в тиші, це точно. Ти мене знаєш.
Хто там?
Привіт.
Чому вимкнулося живлення?
-Ремонтують генератор. -Вони зайшли в кімнату?
-Так, щойно. -І Зара з Домініком були…
Вони теж були всередині?
-Де ще вони могли бути? -Я просто…
Ніколи не знаєш, доки не дізнаєшся.
Так.
-Що в тебе там? -Одяг.
Переважно куртки для Норвегії,
але в нас багато речей, якщо хочете, дивіться.
Може, потім.
Аяз і досі не виходив?
Скажіть, що Матьє з Сільві передавали,
що будуть ховати Зару з Домініком.
Тому якщо хочете бути присутніми, ідіть.
Дякую.
Ти це чув?
Будуть похорони.
Аязе?
Про що ти думаєш?
Думаю, що якби я того вечора спізнився на свій рейс,
то уник би всього цього болю.
Бог хотів, щоб ти встиг на рейс.
Так.
Щоб покарати мене за все, що я накоїв.
Ні.
Що це означає?
Забудь.
Матьє, Маркус і я їдемо на захід по літак. Осман і Якуб — на схід, по пальне.
Якуб має їхати з нами. Механік нам знадобиться.
-Розумно, але чи дістане Осман пальне сам? -Я поїду з Османом.
Власне, краще б ви їхали з нами по насіння.
Я дізнався, що забагато пілотів не буває.
Англійською, для всіх?
Нас має хвилювати ваша думка?
Ми обговорюємося, хто куди їде.
Осман дістане пальне.
Команда з літака буде зі мною. Матьє, Маркус, Якуб і Сільві.
Сільві, якщо ти поїдеш, хто стежитиме за пасажирами?
Крім посла.
Ніхто ні за ким не «стежить».
Може, я залишуся?
Без образ, посол, але вони слухаються Сільві.
-Вона їхній командир. -Так і є.
Непогана ідея залишити пілота тут.
-Пілота вертольота. -Зараз вони праві.
Я згоден.
Добре, залишуся.
-Ідеально, їдьмо. -Не так швидко.
Спершу попрощаємося.
У такі дні, як сьогодні,
Христос просив нас зберігати рішучість.
Він казав: «У домі мого Отця
багато місця».
Якщо я в чомусь упевнений,
то це в тому, що в раю є місце для Зари й Домініка.
Але такі дні, як сьогодні,
змушують нас замислитися,
нащо Бог покликав їх до себе.
У такі дні, як цей…
-Припини. -Так? Чому?
…поглядати на годинник.
Пробачте.
Ні краплини поваги.
Це точно!
Не хочу виявляти неповагу,
але за три години ми маємо вилетіти в Норвегію.
Я згодна, це трагедія, у цьому нема сумніву.
-Ми маємо оплакати, але повинні… -Годі, ясно?
Думаєте, я геть бездушна?
Я просто хочу, щоб ми всі вижили.
Співчуваю вашій утраті, Аязе. Як і ми всі.
Це не вони.
Це просто два тіла.
Їхні душі давно відлетіли.
Так, Аязе.
Твоя правда.
Ми мусимо жити…
заради них.
Тому давайте жити.
-Правильно? -Так.
Чим допомогти?
Їдьте по пальне з Османом, якщо можете.
Звичайно.
Може, знайдете другий бензовоз і привезете вдвічі більше пального.
Слушна ідея.
Летимо за три години.
-Хіба не дивно було? -Дуже дивно.
-Він щось планує? -Я не знаю.
Але на місці Теа я був би радий не їхати з ним.
У ТЕМРЯВУ НОЧІ
Що ти робиш?
Жерардо сказав, що хтось має жити тут.
Може, ти?
Тобі щось треба?
Я…
Я взяв це для тебе в місті.
Дякую.
Щось іще?
Ні.
Тобто…
Так, одне.
Учора надворі
я хотів дещо сказати, але…
Якщо ми не повернемося з Норвегії, прочитай це.
-Тут написано краще, ніж я скажу. -Чому ж не повернетеся?
Росіяни можуть вирішити збити наш літак.
ІНЕС
Ви повернетеся.
Мабуть, я повинен.
Хоча б щоб побачити вас, ді-джею.
Сьогодні загинули люди, Маркусе.
Я знаю.
Тут жила мати з дитям, зараз вони надворі в землі.
Звісно.
Інес…
Він не в собі.
Інес!
Надворі за п'ять хвилин!
Ось що ви робили замість того, щоб прийти на похорон?
Мене бракувало?
І я дізналася, що ви й солдатам сказали не приходити.
Вам не час іти?
Я не полечу, не сказавши вам не створювати проблем.
Проблем я й сам хочу уникати.
Мета та сама.
«Мета та сама?»
Це тому ви звете їх «кліщами»?
З ким ви говорили?
Знаєте, хто ще дегуманізував людей, називаючи їх тваринами?
Нацисти.
Урядовцю Франції видніше.
Козел.
Вдалої поїздки!
Я переживаю за всіх.
Так, ви готові?
-Аяз пішов… -Не гаймо часу!
Ми це владнаємо.
Чого вона командує?
То в якому сенсі «дивний»?
То йому було погано, він не хотів їхати.
А то він уже надворі.
Може, зрозумів, що не хоче пропустити похорон?
Може.
Не переживай, я за ним нагляну.
-Готуєтеся до насіння? -Так.
Хорст каже, ґрунт можна удобрити яєчною шкаралупою.
Яйця майже всі доїли.
Тоді знайдемо щось іще.
Скажімо, ми знайдемо насіння й зможемо виростити їжу,
а як же сонце?
-Ти про що? -Лом казав, ми знайдемо рішення проблеми.
Я знаю, люди по всьому світу над цим працюють…
-Ми ніколи її не вирішимо. -Що?
Канадський учений, той американець…
«Укріпити радіаційний пояс боєголовками»?
Вони без поняття.
-Це псевдонаука, сліпа надія. -Звідки ти знаєш?
Я знаю, що ніхто не знає, як це вирішити.
Ясно.
-Можна й не грубити. -Ми працюємо, Лоро.
Готуйсь.
Цілься.
Вогонь!
Готуйсь.
-Цілься. -Вогонь!
Готуйсь.
-Цілься. -Вогонь!
На караул!
Дякую, полковнику, що привели нас сюди.
Ми не забудемо вашої жертви.
Пішли!
І дякую вам, посол.
Теа, може, й не розуміла важливості
віддання шани полковнику, але ці солдати поважають вас за це.
Теа зосередилася на благу всіх.
Я теж думаю, вона боялася, що зацикленість на смерті полковника
може збурити солдатів.
Його смерть — випадкова.
Радий чути це від вас.
Була б інша справа, якби хтось убив офіцера.
Звісно.
Це б виправдало «збурення», як ви кажете.
Упевнений, що так.
До чого ви хилите?
Ні до чого.
Просто важливо знати правила бою.
Якщо нас бомбили росіяни, вони можуть прилетіти сюди добити нас.
-Думаєте… -Не хвилюйтеся.
Наша група захистить усіх,
якщо будемо триматися разом.
Звичайно.
Ще раз дякую, сер.
Чому джипи їздять, а літакам треба пальне з-під землі?
Літаки не переносять домішок, що виникли на сонці.
Машини, виявилося, переносять.
Якщо ми знайдемо літак, ви знатимете, чи він полетить?
Побачимо.
У нас не буде часу.
Ви знатимете, котра година, бо стежитимете за годинником.
-Годі. Це… -Якубе!
Я тут, щоб допомагати пасажирам.
Ідіоти з НАТО можуть іти до біса, як на мене.
Що сталося?
Нічого.
Я попросив Інес винести речі Зари й Домініка з їхньої кімнати.
Добре.
Може, проведемо лотерею, щоб взнати, кому вона дістанеться.
Не знаю, може, це підтримає моральний дух солдатів.
Може, хай Аяз живе в кімнаті Лома.
Аяз?
Він захоче відпочити. Кімната Зари не підійде.
Я розумію. Кімнату Лома теж звільняють.
Якби вирішував я,
я б віддав її вашому пасажиру Ріку.
Він хропе, як вантажний потяг.
-Чиї це речі? -Якогось солдата.
Це було великодушно.
Пробачити Теа. Респект тобі за це.
Вона права.
Виживання групи вимагає важких рішень.
Її мотиви правильні.
А інші?
Теа хоче, щоб ми вижили.
А солдати егоїстичні.
Тому солдати…
У турецької мафії є вислів, такий код.
Що?
Це значить: «Усі платять ціну».
З часом усі ми отримуємо, що заслужили.
Може, швидко
або через якийсь час,
але всі ми платимо ціну.
-Не годяться. -Замалі?
Замалі, щоб долетіти туди й привезти вдосталь.
-Ти казав, це аеропорт. -Великі, певно, вилетіли до світанку.
-Куди? -Яка різниця?
Не знаю. Може, візьмемо такий і дозаправимося?
-Чим? -Не знаю. Я думаю вголос.
Навіть із наземним пальним
це займе багато часу, сонце нас наздожене.
Маєте секунду?
-Що? -Ваші речі в кімнаті Лома.
Жерардо хотів усе винести, щоб не простоювала.
Так, але він не казав вам заселитися туди.
Тоді хто, ви?
Ні.
Чи ви і я разом.
Аяз.
-Чому Аяз? -Справді маєте питати?
-Я не хочу бути козлом. -То не будьте.
Я хотів, щоб усі виконували правила.
-Знаю. -Без правил ми тварини.
-А я — не тварина. -Це я теж знаю.
Коли я думаю про того хлопчика…
Я мав кузенів його віку.
Ясно.
Тоді ви зрозумієте, наскільки Аязу важливо
побачити сьогодні вияв доброти.
Скажете йому, як приїде.
Дякую, Феліпе.
Нема за що.
Чорт!
Є тут світло?
Сюди.
Краса!
Якби ж ми їхали в Норвегію машинами.
Який план Б?
Є ще один аеропорт такого розміру, але він трохи далі на північ.
Можемо встигнути, впритул.
Можна полетіти туди, щоб швидше?
Без зупинки не вийде.
-Добре. -Їдьмо.
Щоб я здох!
Стійте!
Якщо їхати машиною, чому б не швидкісною?
Там є ключі?
Німецька машина, водій-німець.
Що? Там нема літаків?
Ясно, добре.
Я знайшов її там.
-Їдемо в інший аеропорт. -Добре.
У протилежний бік.
До світанку не повернемося.
Летимо в Норвегію?
Схоже на те.
Та за кілька днів приїдемо.
Такий план.
Мені підійде.
Давай бензовоз.
Тут теж нічого нема.
Он!
Газуй!
-319, ні? -Це менший 318.
Це проблема?
-Він більший за цю машину. -Я серйозно.
Познімаємо сидіння.
-Нема часу! -Зробимо це в Норвегії.
Пішли!
Чому тут трап?
Може, техобслуговування.
Я обійду.
-Знаєте цю компанію? -Місцевий чартер.
Вони виймуться?
На це піде час.
-Я зроблю це, а ти готуватимеш насіння. -Чуєш запах?
Протухла їжа?
Сподіваюся.
Зараза.
Чорт!
Це був пілот?
Схожий на фермера.
Певно, почули новину, сподівалися полетіти.
Та ніхто не прийшов,
тому спробували летіти самі.
-О ні. -Що?
Вона тримає немовля.
Стійте, Теа.
Усе гаразд?
Так.
Що це за…
-Ми з Якубом поховаємо всіх трьох. -«Трьох?»
Там немовля.
Боже мій!
-Що? -Ти не хочеш це знати.
Ви з Маркусом знайдіть буксир, витягти нас на смугу.
-Давайте, народ. -Добре.
Я вас шукала.
Ходили принести ще ґрунту.
Ріку, вийдеш на хвилинку?
Так, звісно.
Що з тобою не так?
І не кажи «нічого».
-Нічого. -Це неправда.
-Я дотримуюся фактів. -Я знаю.
А факти такі:
я кохаю тебе.
А ти кохаєш Аяза.
Дзвенить.
Знову ж, без пального не полетимо.
Може, вони заблукали.
Що, як вони не приїдуть?
Приїдуть.
-Ріку? -Так?
Маєте секунду?
Звісно. Що таке?
Я хочу щось показати вам у штабі.
Гаразд.
Нічого не вийде.
Це лише прототип.
Ні, я про життя й роботу разом після того, що ти мені сказав.
Я просто хотів сказати…
Думаєш, знаєш, що в моєму серці,
але звідки тобі знати?
Я чув, як ти вчора говорила з Аязом у коридорі.
Що я казала?
Що як він здасться, тобі тут не буде заради чого жити.
Так.
Я б не витримала, якби Аяз втратив надію,
та це не значить, що він подобається мені так, як ти думаєш.
Ні?
Ні, дурню ти.
Я кохаю тебе.
Мене?
Народ, аварія!
-Що таке? -Біжімо!
Так, Маркусе й Теа, допоможіть Якубу.
Знімайте кришки баків.
У нас 15 хвилин на заправку і зліт.
-Куди ви? -Зв'язатися з бункером.
Добре, чудово. Я передам іншим.
Дякую.
-Це була група з літака? -Так.
Матьє сказав, скоро вилітають.
Що?
Не давала п'ять із часів футболу у школі.
Ти грала у футбол? Я здивована.
Як і вони. Мене вигнали.
Закінчили?
Майже. Знаєте, я не знайомий із цією системою.
Я навчив літати пілота вертольота, за вас я не хвилююсь.
Дякую. Що в нас із часом?
Ще три хвилини.
Ти так погано грала?
Так, ні.
Щось таке…
Можемо про це не говорити.
Нехай. Я не так погано грала.
Тільки…
часом непритомніла під час ігор.
Мені провели купу обстежень.
Думали, це анемія чи низький цукор у крові.
І з'ясували, що я не їм.
Перед іграми?
Тобто я їла, але…
Насправді не їла, розумієш?
Я не знала.
Мабуть, було важко.
Моя кузина теж таке мала.
Рада, що тобі краще.
Так.
Скоро зійде сонце.
Скажемо їм хорошу новину?
Позаду всі готові?
Готові!
Ми готові, так?
Якщо все піде правильно, так, готові.
Так.
Якого біса?
Сядьте.
Сядьте, інакше ми вас зв'яжемо.
-Що ви робите? -А ви як думаєте?
Думаю, батьків немає, і ви вирішили влаштувати свято.
Я думав про вечірку,
але зараз мова йде про суд за вбивство офіцера.
Що?
В1.
Майора Ґалло.
Теренціо?
Думаєте, я вбила Теренціо?
Ми знаємо, що ви вбили Теренціо.
З цим не посперечаєшся, так?
Кепські справи, Сільві.
Ви все не так зрозуміли.
У ТЕМРЯВУ НОЧІ
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова