‎UN SERIAL NETFLIX
‎Două cafele.
‎- O mică pauză? ‎- Nu, e prea aglomerat.
‎Poftiți.
‎Ați ales?
‎Vreau vafe cu caramel.
‎Și dv.?
‎Nu avem meniu.
‎Care e problema ei?
‎Habar n-am.
‎Dacă știam că lucrezi aici…
‎Ar trebui să-i spun
‎că are un soț jalnic.
‎Chiar ar trebui.
‎Dar n-o fac, ‎fiindcă nu vreau să rănesc copilul.
‎Frumos din partea ta.
‎Fiul nostru…
‎are nevoie de operație.
‎- Costă 10.000 de euro. ‎- Zece mii de euro?
‎E experimentală.
‎Fratele meu zice ‎că ne poate introduce într-un studiu.
‎Fără pensie, cadouri de ziua lui…
‎- Când s-a născut… ‎- „Când s-a născut”?
‎Bine, ai dreptate.
‎Nu-i am acum. Diseară e bine? ‎Stai în același loc?
‎Bine.
‎Jucăriile obosite dorm ‎La fel și cărțile
‎Mamă…
‎Îți plăcea cântecul ăsta când erai mic.
‎Nu e cântecul, ci cum îl cânți.
‎Cine e?
‎Somn ușor!
‎Mi-a spus totul.
‎Relația voastră, sarcina ta…
‎El voia să avortezi, tu voiai să-l ții.
‎Să-l țin?
‎Dacă fiul tău chiar e bolnav, ‎îmi pare rău.
‎Dar nu primești un sfanț ‎de la familia noastră.
‎Dacă ne mai hărțuiești, ‎viața ta va fi și mai rea decât e.
‎E în regulă, dragule.
‎„Ziua 9: Viața în buncăr ‎seamănă mult cu cea de-acasă.”
‎„Doar că aici dormim ‎când soarele strălucește afară
‎și ne trezim când apune.”
‎„Ne spălăm și ne îmbrăcăm.”
‎„Mama spune că sfârșitul lumii ‎nu e o scuză să nu te speli pe dinți.”
‎„Apoi luăm micul dejun. ‎Soldații au multă mâncare.”
‎„Îmi plac tăiețeii și hotdogii. ‎Mamei îi lipsesc legumele, dar mie, nu.”
‎„Apoi, e timpul pentru educație fizică.”
‎„Dl Ayaz spune că e important ‎să ne antrenăm zilnic.”
‎„După sport, ‎toată lumea începe să lucreze.”
‎„Ambasadorii, colonelul ‎și căpitanii Sylvie și Markus
‎lucrează cu alți supraviețuitori ‎din lume.”
‎„Încearcă să oprească soarele rău, ‎dar încă n-a funcționat.”
‎„Alții se ocupă de mașini,
‎care ne dau lumină ‎și mențin răcoarea în buncăr.”
‎„Fără ei, ar fi ca un cuptor subteran.”
‎„Laboratorul dlui Horst ‎e încăperea mea preferată.”
‎„Prinde șobolani și-i pune afară, ‎să vadă dacă supraviețuiesc la soare.”
‎„Îmi dă două pătrate de ciocolată ‎pentru fiecare șobolan viu.”
‎- Ce ai spus? ‎- Ce?
‎Șobolanii transmit boli.
‎Dl Ayaz a zis că un om de afaceri ‎găsește o nevoie și o satisface.
‎Citește mai departe!
‎„Și sunt singurul de pe Pământ
‎care mai merge la școală.”
‎„Așa că scriu compuneri, ca asta,
‎altfel, nu pot merge ‎la educație fizică. Sfârșit.”
‎- Foarte bine. Bravo! ‎- Ce e asta?
‎- Hai să vedem! ‎- Dominik, întoarce-te!
‎Haide, mamă!
‎Nu-ți face griji. Sunt doar soldații ‎care fumează în camerele lor.
‎Probabil.
‎Poftim, Heremans. Acolo, aici!
‎Fă-le loc.
‎N-a zis colonelul să nu iei casca?
‎N-o s-o rup.
‎- Hei! ‎- Dle colonel…
‎Care e problema?
‎Ea e.
‎A fost un accident.
‎- Încerca doar să ajute. ‎- Toată mâncarea s-a dus!
‎Eu găteam, iar el a aprins uleiul,
‎așa că l-am dus repede înăuntru, ‎să nu ia foc totul.
‎- Într-o cameră cu și mai mult ulei? ‎- Nu sunt bucătar, nu?
‎Ești o idioată!
‎Destul!
‎Nimeni nu e perfect.
‎Sergent. Nici măcar tu.
‎Dominik?
‎Stai în fumul ăsta?
‎- Nu-i nimic. ‎- Du-te în camera noastră.
‎Du-te, acum!
‎Ce se întâmplă?
‎Ratez toată distracția!
‎Nu e totul distrus.
‎Dar o parte mare e!
‎Era deja mai puțină, din cauza lor.
‎Heremans, nu mai scoate o vorbă!
‎Dar are dreptate.
‎Mai puțină mâncare, ‎nimic de la suprafață care să ofere hrană.
‎- Și semințele din Norvegia? ‎- Seiful de semințe subteran.
‎- Ai zis că e riscant să zbori acolo. ‎- Da.
‎- Dus-întors. ‎- Da, dar asta era înainte.
‎Cât durează să cultivi alimente?
‎- Ridichea crește în trei săptămâni. ‎- Ridichea?
‎- Mai bine mor! ‎- Ridiche să fie, atunci.
‎Liniște!
‎Care e primul pas?
‎Kerosen. Trebuie să fie în subteran, ‎ca și cel de la Anvers.
‎Erau camioane cu combustibil ‎la baza militară.
‎Hei! Ce faci?
‎Camioanele vor funcționa?
‎E un combustibil mai slab. ‎Soarele nu-l afectează.
‎- Cel puțin, înainte. ‎- E destul de întuneric să verific.
‎- Vin și eu. ‎- Stai și păzește…
‎- În engleză! ‎- Merg să caut camioanele.
‎În misiunea semințelor ‎va merge cpt. Markus…
‎Cu Mathieu și cu doi piloți, ‎pentru orice eventualitate.
‎Li se va alătura și Jakub, ‎mecanicul nostru,
‎împreună cu dl Ayaz…
‎Și dl ambasador Bisset.
‎Oamenii nu pot alege dacă merg sau nu?
‎E o unitate militară sub comandă militară.
‎- Ne ameninți? ‎- E doar un fapt.
‎Ca și faptul că tu decizi totul?
‎Nu, că tu și băiatul tău consumați ‎două rații, deși munciți puțin.
‎E un băiețel!
‎Sau că voi, pasagerii, ‎ați venit aici nepoftiți!
‎E o unitate militară sub comandă militară.
‎Când se dă un ordin…
‎trebuie respectat.
‎Nu vorbi, sergent.
‎Horst va cerceta ‎cum putem cultiva semințe aici.
‎Dle ambasador, aș vrea…
‎ca dv. și Mathieu să-i verificați ‎pe ceilalți supraviețuitori.
‎Să vedeți dacă au mai luat legătura ‎cu cosmonautul.
‎Dacă da, va transmite comunicațiile ‎de la avionul vostru aici.
‎Dacă nu, vom pune un operator radio afară ‎în nopțile în care sunteți plecați.
‎- Cosmonautul e tot dispărut? ‎- De trei zile.
‎Dar mai întâi…
‎Trebuie să facem un lucru important.
‎Ce anume?
‎Micul dejun!
‎Știi că aș putea pleca oricând.
‎- Întâi trebuie să găsească combustibil. ‎- Un grup verifică mâine un depozit.
‎Știi ce aș regreta dacă aș pleca?
‎Sper că nu mâncarea asta. ‎Nu știu sigur ce e.
‎Nu, nu asta.
‎Soarele a supt elementele nutritive ‎din mâncarea de la suprafață,
‎dar tot o putem mânca, nu? ‎Aș ucide pentru niște chipsuri.
‎Ines…
‎De-aș pleca acum,
‎aș regreta că n-am apucat să te văd ca DJ.
‎Poftim?
‎Ai tot zis ‎că ar trebui să dăm o petrecere.
‎Mi-ar plăcea mult înainte să plec.
‎- Da, vom vedea. ‎- Da.
‎Ți-am păstrat un loc, scumpule.
‎Regret că le-am zis ‎că urăsc serviciul militar.
‎Lasă-i!
‎Doi ani înconjurat de idioți, ‎iar acum asta!
‎Ține capul la cutie!
‎- Asta vor ei. ‎- Nu ajută dacă-i enervezi.
‎Ca în cazul lui Terenzio.
‎- Mergi la baza aeriană? ‎- Merg să verific cisternele.
‎Mă întorc diseară.
‎Bine.
‎Asta îmi dă ocazia să spun…
‎că, dacă dai peste trupul lui Terenzio…
‎Târfă nenorocită!
‎De ce aș da?
‎Poate s-a dus la bază sau în avion. ‎Cine știe?
‎Dacă îl găsești,
‎va trebui să gestionăm vestea. ‎Era unul dintre ei.
‎Nu suntem vinovați de moartea lui.
‎Știu asta.
‎Ultima oară când l-am văzut, ‎era la poartă.
‎Știu.
‎- Îl considerau un nemernic. ‎- Era nemernicul lor.
‎Avem nevoie de toți aliații posibili aici.
‎Mai ales de colonelul Lom.
‎O zi ca să încărcăm, apoi ne întoarcem.
‎Pari fericit că pleci.
‎Zara, nu vreau să merg,
‎dar va fi mai sigur ‎pentru toți, crede-mă.
‎Am visat cu Terenzio.
‎- Sper că a fost un coșmar. ‎- Bătea la ușa buncărului.
‎Nu-l lăsam să intre.
‎Inteligentă mișcare.
‎Te-ai întrebat vreodată ce s-a ales de el?
‎E în iad.
‎Voiam să spun ‎că, mai devreme, nu intenționam
‎să comand nimănui.
‎Dar ai făcut-o.
‎Mă duc să-l caut pe Dominik.
‎Ai vreun sfat legat de ea?
‎Nu întrebi pe cine trebuie.
‎Nu e supărată pe tine sau pe mine.
‎Ci pe stres și pe săptămânile dificile.
‎Se simte neputincioasă, speriată.
‎E teama că nu vom rezolva niciodată ‎problema cu soarele.
‎Lucrăm la asta.
‎Noi, americanii, rușii…
‎Știe asta în mintea ei, ‎dar inima unei mame…
‎Își face griji pentru Dominik, ca și mine.
‎- Tu și ea… ‎- Nu e așa.
‎Sigur.
‎Nu este.
‎Ei bine…
‎Spune-mi ce vrei, dar nu-mi place ‎să văd un bărbat mințindu-se.
‎Ai avut copii?
‎Nu, încă nu.
‎Tu?
‎Eu, da.
‎De aceea îi înțeleg temerile.
‎Nu va recunoaște,
‎dar știu că apreciază ‎să mai stea cineva cu ochii pe Dominik.
‎Ai un comportament de soldat.
‎De asta am crezut ‎că vei fi o adăugire bună.
‎Dar, dacă preferi să nu…
‎Mulțumesc.
‎Vrei să-mi faci cu ochiul?
‎Porcule!
‎- Oprește-te! ‎- Nu!
‎- Mă ia peste picior. Ai văzut! ‎- A fost o glumă.
‎Îți plac glumele? O să-ți tai scula!
‎Nu.
‎Lasă.
‎Rahat cu ochi!
‎Dispari! Du-te dracului! La naiba!
‎Așteaptă!
‎Știai că sunt 2.421 de pași
‎din centrul buncărului ‎până în vârful scărilor?
‎Ai numărat?
‎- Nu eu, băiețelul. ‎- Dominik.
‎- Te duci la baza aeriană? ‎- Ăsta e planul.
‎Bine.
‎Vin cu tine.
‎- E recunoaștere, nu e nevoie. ‎- Am nevoie de aer curat.
‎Haide!
‎Niciun cosmonaut.
‎De ieri nu am mai putut lua legătura ‎cu rușii de la sol.
‎Întregul buncăr?
‎Am încercat apeluri video și obișnuite. ‎La toate numerele și prin e-mail.
‎Nimeni. Nimic.
‎- Ar putea fi doar probleme de comunicare. ‎- Să sperăm.
‎Trimitem o echipă în Norvegia, ‎la buncărul de semințe.
‎N-aveți mâncare pentru câteva luni?
‎Aveam.
‎Stocurile noastre au scăzut ‎mai repede decât ne așteptam.
‎La naiba!
‎- Ce e? ‎- E altă cheie.
‎Cred că e de la un alt jeep!
‎Nici la ăsta nu merge.
‎Cât mai e până la răsărit?
‎Optzeci și patru de minute, dle.
‎N-avem timp să luăm cheia, ‎să ajungem la bază și înapoi.
‎Nu cu 2.421 de pași în fiecare direcție.
‎Mai încercăm mâine.
‎Pe baza informațiilor primite, ‎ajutoarele nu vin.
‎Dragă dle Șobolan,
‎te rog să fii în viață și teafăr.
‎Tata spunea mereu că sunt naivă.
‎Să nu spui că ești de acord.
‎Alo?
‎Scuze. Ai spus că ești naivă?
‎Ești departe cu gândul.
‎Mă gândeam ‎la ce ne va trebui pentru semințe.
‎Un sistem hidroponic, cu siguranță.
‎Ar fi bine să crească repede.
‎Soldații vor să ne omoare ‎ca pe șobolanul ăsta.
‎Avem destulă mâncare deocamdată.
‎- Va fi la limită… ‎- „La limită”?
‎Ne vor da afară ‎înainte să fie „la limită”.
‎Trebuie să rezolvăm problema soarelui
‎și să creștem semințele rapid, ‎fără să facem valuri.
‎Nu-mi spune mie, ci Zarăi.
‎Am auzit că i-a ținut predici lui Lom.
‎Sper că s-a calmat.
‎Jumătate dintre ei vor să-mi taie gâtul.
‎Vorbesc eu cu ei.
‎Ce se întâmplă când pleci în Norvegia?
‎Am auzit că Lom te-a ales ‎doar pentru părul tău frumos.
‎Nu, ci pentru că sunt pilot.
‎- Ce e amuzant? ‎- Mi-ai amintit de o glumă.
‎O știi pe cea despre comediantul german?
‎Nu.
‎Ce e un comediant german?
‎Nu înțeleg.
‎Hemoragie internă,
‎probabil cauzată de radiațiile gama.
‎„Sângerare internă, ‎probabil cauzată de radiațiile gama.”
‎E așa de o lună.
‎Știința e lentă.
‎Opriți experimentele! ‎Am prins subiectul norocos al testului.
‎De ce e norocos?
‎Uite ce campion!
‎Ce drăguță e!
‎- Da! ‎- Nu e pentru soare?
‎Știința e brutală.
‎„Știința e lentă. Știința e brutală. ”
‎Se pare că detest știința.
‎Bine că ești tu aici.
‎Altfel, cred că aș înnebuni.
‎N-ai înnebunit deja?
‎Zara!
‎- Am vești bune. ‎- Mergem într-o vacanță însorită?
‎I-am spus lui Lom că nu merg în misiune.
‎De ce?
‎Pentru că te iubesc.
‎Îl iubesc pe Dominik.
‎Nu vreau să vă părăsesc.
‎Nu spune asta.
‎Am spus deja.
‎De fiecare dată ‎când mă apropii de cineva, dispare.
‎Nu ne voi mai face asta nici mie, ‎nici lui Dominik.
‎Nu e vorba că nu am sentimente.
‎Toți avem sentimente. Poate…
‎Dominik câștigă.
‎Nu te supăra, Rik.
‎Sunt de toate mărimile.
‎Știu cum să-i prind pe cei mari.
‎Norocul începătorului!
‎Poftim. Nu uita, Dominik,
‎e datorită animalului ‎pe care l-ai prins la spital.
‎Nu era un șobolan, ci un fel de șobolan.
‎Nu mai avem niciun „fel de șobolani”.
‎Ce-i asta?
‎Bună, mamă!
‎Încă mai atingi șobolani?
‎- Deși ți-am interzis? ‎- E vina mea.
‎Eu i-am prins.
‎A fost chiar distractiv!
‎Dominik.
‎E ora de culcare.
‎Folosesc unt de arahide ca să-i prind.
‎Dominik?
‎Dominik!
‎- Știi că n-ai voie în camera asta. ‎- Scapă!
‎Treci înapoi! Mă auzi?
‎Nu!
‎Ieși?
‎Voiam să pornesc devreme ‎spre baza aeriană, de cum apune soarele.
‎De ce am senzația că ascunzi ceva?
‎Ascund?
‎Cel puțin, încerci.
‎- Nu știu de ce. ‎- Nici eu.
‎Mă rog…
‎Deschide ușa!
‎Ayaz, deschide ușa!
‎- Zara? ‎- Sylvie?
‎Nu e niciun mâner pe partea asta.
‎- Spune-i să deschidă ușa. ‎- Nu există mâner.
‎Ce?
‎Căldura! Trebuie să oprească generatorul!
‎Oprește generatorul!
‎Desigur.
‎Oprește-l!
‎Ce?
‎Oprește naibii generatorul!
‎Stai lângă ușă.
‎Respiră pe sub ușă.
‎Dominik.
‎- Nu e loc! ‎- Mai încearcă!
‎Ia cheile și lanternele ‎și cheamă tipii cu generatorul.
‎Du-te!
‎La naiba! Bine, luăm cheile.
‎Rezistați!
‎Cheamă-l pe Ayaz. Va ști ce să facă.
‎- N-am avut niciodată cheie la ușa aia. ‎- Nu?
‎N-am închis-o niciodată.
‎- Cum e încuietoarea? ‎- Nu seamănă cu astea!
‎- Au nevoie de cheie acum! ‎- Ce crezi că facem?
‎Ayaz.
‎Sunt doar eu!
‎Rik?
‎A avut loc un accident.
‎Ușă nenorocită!
‎Încă o dată.
‎Mai încercați!
‎Dați-vă înapoi!
‎Trei, doi, unu!
‎La naiba!
‎Locul ăsta e construit ‎să reziste la o explozie nucleară.
‎Trebuie să fie 50 cm de beton!
‎Putem tăia în jurul ei?
‎Lampa de sudură e în avion.
‎- Ce? ‎- E o lampă de sudură în avion.
‎Zara!
‎- Zara! ‎- Ayaz?
‎Zara, sunt aici.
‎Dominik, ești acolo?
‎Nu mă simt bine.
‎Încă e foarte cald aici.
‎O să vă scoatem de-acolo!
‎Care e planul?
‎Ai o lampă de sudură în avion. ‎Mergem după ea.
‎Ce-a fost asta?
‎Parcă a fost un cutremur.
‎Se întâmplă pe aici.
‎Vin și eu.
‎Și eu. Știu unde e.
‎Grăbiți-vă!
‎Generatorul nu poate sta oprit mult.
‎- Din cauza întunericului? ‎- Nu, din cauza căldurii.
‎Poftim?
‎Ce e?
‎Suntem la un kilometru sub pământ,
‎în zona de subducție seismică, ‎după cutremur…
‎- Nu ne putem îngrijora pentru cutremure. ‎- Taci!
‎Du-te!
‎Nu, nu pentru cutremure, pentru căldură.
‎La adâncimea asta, fără aerul condiționat,
‎probabil că temperatura va crește ‎cu 25 de grade aici.
‎E o problemă?
‎Doar dacă vrei să trăiești.
‎Cât timp mai avem?
‎Nu știu. O oră, poate două.
‎Nu vă jucați. Reveniți în 45 de minute.
‎- O să stea cât e nevoie. ‎- Dacă ne supraîncălzim, murim cu toții.
‎- Cu soarele mortal… ‎- Hei!
‎Ușurel!
‎Să nu mai spui „murim”!
‎Ayaz.
‎Nimeni nu moare.
‎Calmează-te.
‎Plecăm.
‎Conduc eu.
‎Acum ce mai e?
‎Să găsim ceva cu ce să lovim.
‎Ceva pentru lacăt.
‎Bine, bună idee. Merg eu.
‎Zara?
‎Te rog, nu ne părăsi, Ayaz.
‎Nu plec nicăieri.
‎Până nu deschidem ușa asta.
‎În stânga.
‎Acolo, în stânga.
‎Ce naiba e acolo?
‎Rahat, e Terenzio!
‎Meyer!
‎Terenzio!
‎Nu avem mult timp.
‎De ce e încătușat de stâlp?
‎Cheia.
‎Sinucidere?
‎Un loc ciudat, nu?
‎Poate voia să ajute, ‎dar n-a avut încredere că va rămâne.
‎- Ce? ‎- S-a sinucis să-i ajute pe ceilalți.
‎Nu pare genul lui.
‎Dle colonel, dacă nu luăm lampa de sudură, ‎vom ajunge toți ca el.
‎Deci Terenzio a fost un erou?
‎Așa se pare.
‎Trebuie să mergem.
‎Ce spui, Jacob? Terenzio a fost un erou?
‎A fost un nemernic.
‎Sylvie are dreptate, trebuie să plecăm.
‎Trebuie să plecăm!
‎Deschide poarta.
‎Nu stă deschisă singură. ‎Se închide când trecem.
‎O deschidem, apoi îi tăiem curentul.
‎- Da? ‎- Bună idee!
‎Încă o dată. Mai tare!
‎Spuneți-mi, dle ambasador.
‎Mai tare!
‎Îmi pare rău pentru ei,
‎dar nu-i putem sacrifica pe toți ‎pentru doi oameni.
‎- Oricât… ‎- Ce propuneți?
‎Zara și Dominik sunt cei mai puțin…
‎Nici să n-o spuneți.
‎Dacă nu găsim o cale de intrare în cameră,
‎va trebui să pornească generatoarele.
‎Și să ucidă un băiețel?
‎Aveam un băiețel.
‎Mai tare!
‎Milo.
‎La Madrid.
‎Avea patru ani.
‎N-am apucat să-mi iau rămas-bun.
‎Nu știam, dle ambasador.
‎Dacă murim,
‎atunci a murit degeaba.
‎Nu voi permite asta.
‎Niciodată!
‎De ce era încătușat?
‎Era când am părăsit avionul. ‎A vrut să-l omoare pe Ayaz.
‎Deci vina l-a dus la sinucidere?
‎Nu se purta ca un vinovat.
‎- Despre ce vorbiți? ‎- Despre Terenzio.
‎Ce naiba e aia?
‎N-o să meargă.
‎Cu lampa de sudură, va funcționa.
‎Soldații au cartușe mari, calibrul 50.
‎Dacă le legăm laolaltă ‎și le aruncăm în aer?
‎- Nu. ‎- Ar arunca ușa în aer.
‎Sunt 1.500 de litri de motorină acolo. ‎Am arde cu toții.
‎Se vor întoarce în curând ‎cu lampa de sudură.
‎Ce s-a întâmplat aici?
‎Vreau apă.
‎Ce e?
‎- Mi-e sete, mamă. ‎- Apă!
‎- Cum ? ‎- Adu-mi niște apă.
‎Poftim!
‎La naiba!
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Doamne! ‎- Ce e?
‎Bateria lui Dominik e descărcată.
‎- Unde e încărcătorul? ‎- În camera noastră.
‎Respiră încet, dragule.
‎Haide! Respiră încet și constant.
‎Unde sunt?
‎Un cutremur?
‎Lampa de sudură va fi distrusă!
‎Cum mai luăm semințele acum?
‎Lampa de sudură, semințele…
‎Avem o problemă mai mare în fața ochilor.
‎Aici, cauza n-a fost un cutremur.
‎Ci o rachetă afurisită.
‎Subtitrare: Daniela Vereș