SERIÁL NETFLIX
Dvě kávy.
- Malou pauzu? - Ne, je frmol.
Prosím.
Máte vybráno?
Dám si vafle s karamelem.
A vy?
Nemáme jídelní lístek.
Co má za problém?
Nemám zdání.
Kdybych věděl, že tu děláš…
Měla bych jí říct,
jaký je její manžel ničema.
To bych měla.
Ale neřeknu, protože nechci ranit toho kluka.
Dík. Jak milé.
Náš syn…
potřebuje operaci.
- Dělá to 10 000 eur. - Deset tisíc eur?
Je experimentální.
Bratr říká, že se můžeme soudit.
Žádné výživné, dárky k narozeninám…
- Když se narodil, poslal jsem… - „Když se narodil?“
Jo, máš pravdu.
Teď to nemám. Dnešní večer platí? Na stejném místě?
Dobře.
Unavené hračky spí stejně jako knihy.
Mami…
Mívals tu ukolébavku rád.
Ne tu písničku, tvůj zpěv.
Kdo je to?
Dobře se vyspi.
Řekl mi všechno.
O vašem vztahu, těhotenství…
Jak to chtěl dát pryč, ale ty ne.
„To?“
Mrzí mě, jestli je tvůj syn vážně nemocný.
Ale od naší rodiny nedostaneš ani pětník.
Ještě jednou nás obtěžuj, a bude se ti žít ještě hůř.
To je v pořádku, zlato.
„Devátý den: Život v bunkru se hodně podobá životu doma.
Až na to, že spíme, když svítí slunce,
a vstáváme, když slunce zapadá.
Umyjeme se a oblékneme.
Mamka říká, že konec světa není omluva, abych si nečistil zuby.
Pak snídáme. Vojáci mají spoustu jídla.
Mám rád nudle a párek v rohlíku.
Mámě chybí zelenina, ale mně ne.
Pak je čas na cvičení.
Pan Ayaz říká, že je důležité cvičit každý den.
Po cvičení jdou všichni do práce.
Velvyslanci, plukovník a kapitáni, Sylvie a Mathieu
spolupracují s ostatními přeživšími na celém světě.
Snaží se odstínit zhoubné slunce, ale zatím se to nedaří.
Jiní pracují na strojích,
které nám dodávají světlo a udržují v bunkru chlad.
Bez nich by bylo tak hluboko pod zemí jako v troubě.
Laboratoř pana Horsta je má oblíbená místnost.
Chytá krysy a pouští je ven, aby zjistil, jestli na slunci přežijí.
Platí mi dva čtverečky čokolády za každou živou krysu.“
- Cos to řekl? - Co?
Krysy přenáší nemoci.
Pan Ayaz říká, že podnikatel zjistí, po čem je poptávka, a uspokojí ji.
Čti dál.
„A já jsem jediný člověk na světě,
co ještě chodí do školy.
Takže píšu zprávy, jako je tahle,
protože jinak nemůžu na tělocvik. Konec.“
- Výborně. Skvělá práce. - Co je to?
- Kouknu se! - Dominiku, vrať se!
Ale mami!
Neboj se. Jsou to jen vojáci, co kouří v pokoji.
Asi jo.
Sem, Heremansi. Tady!
Zadrž!
Dej jim prostor.
Co říkal plukovník o té helmě?
Já ji nerozbiju.
- Hej! - Plukovníku…
Co se stalo?
To ona.
Byla to nehoda.
Jen se snažila pomoct.
Všechno jídlo je fuč!
Vařila jsem, a on spálil olej,
tak jsem to tam hodila, aby to tady nevyhořelo.
- Do skladu s dalším olejem? - Jsem snad šéfkuchař?
Jsi idiotka!
Dost!
Nikdo není dokonalý.
Sargento. Ani ty.
Dominiku?
Jsi v tomhle kouři?
- To je dobrý. - Jdi do svého pokoje.
No tak, hned!
Co se děje?
Přijdu o všechnu zábavu!
Všechno není zničené.
Ale velká část je!
Už kvůli nim toho bylo míň.
Heremansi, už ani slovo.
Ale má pravdu.
Jídla ubývá, nic z povrchu už výživu neposkytuje.
- Co ta semena v Norsku? - V tom podzemním sejfu.
- Podle vás je to riskantní. - Jo.
- Letět tam a zpátky. - Ano, ale to bylo před tímhle.
Jak dlouho trvá vypěstovat potravu?
- Ředkev vyroste za tři týdny. - Ředkev?
To radši hlad.
Takže ředkev.
Ticho!
Co je třeba nejdřív?
Letecký benzín. Musí být pod zemí, jako byl v Antverpách.
Na té vojenské základně byly náklaďáky s palivem.
Hej! Co to děláš?
Budou ještě pojízdné?
Je to palivo nižší třídy. Slunce na něj nemá vliv.
Aspoň předtím nemělo.
Ještě je dost tma, ověřím to.
- Jdu taky. - Ne. Zůstaň tu a sleduj…
- Anglicky! - Kouknu se po těch náklaďácích.
Pro semena se vydají kapitán Markus…
Mathieu a dva piloti, pro jistotu.
Přidá se k nim náš mechanik Jakub
spolu s panem Ayazem…
a velvyslankyní Bissetovou.
Nemůžou se lidi rozhodnout sami?
Je to vojenské zařízení pod vojenským velením.
- To je hrozba? - To je prostě fakt.
Jako že o všem rozhodujete vy?
Ne, fakt, že se synem jíte dva příděly, a nejmíň pracujete.
Je ještě malý!
Nebo jako fakt, že všichni vy pasažéři jste tady nezvanými hosty!
Tohle je vojenské zařízení pod vojenským velením.
Když se vydá rozkaz…
musí se poslechnout.
Nemluv, Sargento.
Horst bude dělat na tom, jak budem semena pěstovat.
Velvyslankyně, rád bych…
abyste vy a Mathieu zkontrolovali ostatní přeživší
a jestli se opět spojili s kosmonautem.
Pokud ano, převede spojení z vašeho letadla sem.
Pokud ne, necháme během nocí, kdy budete pryč, venku radistu.
- Ten kosmonaut je pořád nezvěstný? - Už tři dny.
Ale před tím vším…
nás čeká jedna důležitá věc.
Co je to?
Snídaně!
Víš, že můžu každým dnem odejít.
- Teprve až najdou palivo. - Zítra jedna skupina zkontroluje sklad.
Každopádně víš, čeho bych litoval, kdybych odešel?
Snad ne tohohle jídla. Nevím jistě, co to je.
Ne, tohle to není.
Vím, že nahoře slunce vysálo z jídla všechnu výživu,
ale jíst se dá, ne? Zabila bych pro pár brambůrků.
Ines…
Kdybych teď odešel,
moc bych litoval, že jsem neměl šanci vidět tě jako dýdžejku.
Cože?
Říkáš, že bychom měli uspořádat párty.
Před odjezdem bych si to užil.
- Jo, uvidíme. - Jo.
Držíme ti místo, zlato.
Lituju, že jsem řekl, že jsem nesnášel vojenskou službu.
Zapomeň na ně.
Dva roky obklopený idioty, a teď tohle!
Prostě se drž při zemi.
- Přesně to chtějí. - To, že je nasereš, nepomůže.
Jako s Terenziem.
- Jedeš na základnu? - Zkontroluju tankery.
Vrátím se večer.
Dobře.
Tohle mi dává šanci říct…
jestli narazíš na Terenziovo tělo…
Zatracená mrcha!
Proč bych měla?
Možná šel na základnu nebo do letadla. Kdo ví?
Jestli ho najdeš,
budem to muset zvládnout. Patřil k nim.
Jeho smrt není naše chyba.
To vím.
Když jsme ho viděli naposled, byl u brány.
Já vím.
- Měli ho za kreténa. - Byl to jejich kretén.
Potřebujeme všechny spojence, které můžeme získat.
Hlavně plukovníka Loma.
Jeden den naložíme, pak se vrátíme.
Vypadáš šťastně, že jedeš.
Zaro, nestojím o to,
ale bude to pro všechny bezpečnější, věř mi.
Zdálo se mi o Terenziovi.
- To musela být noční můra. - Klepal na dveře bunkru.
Nepustili jsme ho dovnitř.
Chytrý tah.
Přemýšlels někdy, kde skončil?
V pekle.
Chtěl jsem říct, že jsem předtím neměl v úmyslu
vás komandovat.
Ale komandoval.
Najdu Dominika.
Poradíš mi, co s ní?
Ptáš se nesprávné osoby.
Není naštvaná na tebe ani na mě.
To ten stres a tíha těch týdnů.
Cítí se bezmocná, vyděšená.
Bojí se, že problém se sluncem nikdy nevyřešíme.
Děláme na tom.
My, Američani, Rusové…
Ona to v hlavě ví, ale srdce matky…
Bojí se o Dominika stejně jako já.
- Ty a ona… - Tak to není.
Jasně.
Není.
No…
Mně říkej, co chceš, ale nerad vidím, jak si muž něco nalhává.
Měls děti?
Ne, zatím ne.
Ty?
Jo.
Proto chápu její obavy.
Nepřizná to,
ale vím, že si váží toho, že na Dominika dohlíží další pár očí.
Chováš se jako voják.
Proto jsem si myslel, že budeš dobrý přírůstek.
Ale jestli nechceš…
Děkuju.
Chceš na mě mrkat?
Prase!
- Hej, přestaň! - Ne!
- Provokuje mě. Viděls to! - To byl fór.
Máš rád fóry? Počkej, až ti uříznu péro!
Ne.
Nech to být.
Hajzle.
Vypadni! Jdi do prdele. Sakra.
Počkej!
Vědělas, že ze středu bunkru
na vrchol schodiště je 2 421 schodů?
Počítals je?
- Ne, to ten kluk. - Dominik.
- Míříš na leteckou základnu? - To je plán.
Dobře.
Pojedu s tebou.
- Je to průzkum, není třeba. - Potřebuju čerstvý vzduch.
Tak pojď.
Žádní kosmonauti.
Od včerejška se s Rusy nemůžeme spojit.
Celý bunkr?
Zkoušeli jsme videohovory, normální hovory. Všechna čísla a e-maily.
Nikdo. Nic.
- Můžou to být jen problémy se spojením. - Kéž by.
Posíláme tým do Norska do bunkru se semeny.
Nemáte jídlo na měsíce?
Měli jsme.
Zásoby se ztenčily rychleji, než jsme čekali.
Sakra.
- Co je? - Špatný klíč.
Musí to být jiný džíp!
Taky nesedí.
Za jak dlouho vyjde slunce?
Za 84 minut, pane.
Není dost času dojet na základnu pro klíč a zpátky.
Ne s 2 421 schody tam i zpět.
Zítra to zkusíme znovu.
Podle informací, které dostávám, pomoc nepřijde.
Drahý pane Kryso,
buďte prosím naživu a v pohodě.
Můj otec vždycky říkal, že jsem naivní.
Neříkej, že souhlasíš.
Haló?
Promiň. Říkalas, že jsi naivní?
Jsi někde daleko.
Přemýšlel jsem, co budeme pro ta semena potřebovat.
Určitě hydroponický systém.
Podporuje rychlý růst.
Vojáci nás chtějí zabít jako tuhle krysu.
Prozatím máme jídla dost.
- Bude to těsný… - „Těsný?“
Vyhodí nás, než to bude „těsný“.
Musíme vyřešit problém se sluncem a rychle vypěstovat semena, bez potíží.
Neříkej to mně, ale Zaře.
Prý dala Lomovi co proto.
Doufám, že se uklidnila.
Půlka z nich mi chce podříznout krk.
Promluvím s nimi.
Co se stane, až odjedeš do Norska?
Lom tě prý vybral jen kvůli tvým dobrým vlasům.
Ne, protože jsem pilot.
- Čemu se směješ? - Připomněls mi vtip.
Slyšels ten o německém komikovi?
Ne.
Co je německý komik?
Já to nechápu.
Vnitřní krvácení,
nejspíš kvůli gama záření.
„Vnitřní krvácení asi kvůli gama záření.“
Už to děláme měsíc.
Věda je pomalá.
Zastavte experimenty! Chytil jsem náš šťastný testovací subjekt.
Proč šťastný?
Koukni na tuhle!
Je tak roztomilá!
- Jo! - Nepůjde na slunce?
Věda je brutální.
„Věda je pomalá. Věda je brutální.“
Nenávidím vědu.
Dobře že jsi tady.
Jinak bych se zbláznila.
Nestalo se to už?
Zaro!
- Mám dobré zprávy. - Jedeme na slunnou dovolenou?
Řekl jsem Lomovi, že na misi nejedu.
Proč?
Protože tě miluju.
Miluju Dominika.
Nechci tě opustit.
Neříkej to.
Už se stalo.
Pokaždé, když se s někým sblížím, zmizí.
Neudělám to znovu sobě ani Dominikovi.
Ne že bych neměla city.
Všichni je máme. Může to…
Dominik vyhrává.
Nebuď naštvaný, Riku.
Jsou ve všech velikostech.
Vím, jak chytit ty velké.
Začátečnická klika!
Na. Nezapomeň, Dominiku,
to je za to zvíře, které jsi chytil v nemocnici.
Nebyla to krysa, jen „jako krysa“.
Ale „jako krysy“ došly.
Co je to?
Ahoj, mami.
Pořád se dotýkáš krys?
Přes zákaz?
To jsem byl já.
Já ji chytil.
Byla to zábava!
Dominiku.
Je čas jít spát.
Chytám je na burákové máslo.
Dominiku?
Dominiku!
- Víš, že sem nesmíš. - Utíká!
Vrať se! Slyšíš?
Ne!
Jdeš ven?
Chtěla jsem na základně začít brzy, jen co zapadne slunce.
Proč si nemůžu pomoct, ale cítím, že něco skrýváš?
Skrývám?
Aspoň se snažíš.
- Nevím proč. - Já taky ne.
Každopádně…
Otevřete ty dveře!
Ayazi, otevři ty dveře!
- Zaro? - Sylvie?
Tady není klika.
- Řekni jí, ať otevře. - Není tam klika.
Cože?
To horko! Musí vypnout generátor!
Vypni generátor!
Ovšem.
Vypni ho!
Cože?
Vypni sakra ten generátor!
Zůstaň u dveří.
Dýchej pod dveřmi.
Dominiku.
- Není tu dost místa! - Zkoušej to dál.
Sežeň klíče a baterky a přiveď chlapy od generátorů.
Běž!
Sakra. Fajn, seženeme klíče.
Vydržte.
Sežeň Ayaze. Bude vědět, co dělat.
- Ten klíč jsme nikdy neměli. - Ne?
Nezavírali jsme je.
- Jaký je to zámek? - Žádný z těchhle to není!
- Potřebují ten klíč hned! - Co myslíš, že děláme?
Ayazi.
To jsem jen já!
Riku?
Stala se nehoda.
Zasraný dveře!
Ještě jednou!
Znova!
Ustup!
Tři, dva, jedna!
Sakra.
Tohle místo má vydržet jaderný výbuch.
Musí tam být půl metru betonu!
Nemůžem to rozřezat okolo?
Letlampa je v letadle.
- Cože? - V letadle je letlampa.
Zaro!
- Zaro! - Ayazi?
Zaro, jsem tady.
Dominiku, jsi tam?
Není mi dobře.
Pořád je tu hrozné horko.
Dostaneme vás ven!
Jaký je plán?
V letadle je letlampa. Dojedem pro ni.
Co to bylo?
Vypadalo to jako zemětřesení.
K těm tu dochází.
Jedu s tebou.
Já taky. Vím, kde je.
Pospěšte si. Generátor nemůže být vypnutý dlouho.
- Kvůli té tmě? - Ne, kvůli tomu vedru.
Cože?
Co se děje?
Jsme skoro kilometr pod zemí,
kde je seismická subdukční zóna…
Zemětřesení teď nechme být.
Zmlkněte!
Běžte!
Nejde o zemětřesení, ale o to horko.
V této hloubce bez klimatizace
nejspíš dosáhne 25 stupňů.
Je to problém?
Jen když chceš žít.
Kolik máme času?
Nevím. Hodinu, možná dvě.
To je moc. Vraťte se za 45 minut.
- Mají tolik času, kolik je třeba. - Když se přehřejeme, umřeme všichni.
- To vražedné slunce… - Hej!
Klid!
Už to nevyslovuj!
Ayazi.
Nikdo neumře.
Uklidni se.
Jdeme.
Budu řídit.
Co teď?
Najdeme něco, čím zatlačíme.
Na zámek.
Dobrý nápad. Já půjdu.
Zaro?
Prosím, neopouštěj nás, Ayazi.
Nikam neodejdu, slyšíš?
Ne dokud neotevřeme ty dveře.
Doleva.
Tamhle nalevo.
Co to sakra je?
To je Terenzio!
Meyere!
Terenzio!
Nemáme moc času.
Proč je připoutaný k té tyči?
Ten klíč.
Sebevražda?
Zvláštní místo, co?
Možná chtěl pomoct, ale nevěřil si, že zůstane.
- Cože? - Zůstal, aby pomohl ostatním.
To na něj nevypadá.
Plukovníku, když tu letlampu nenajdeme, skončíme všichni jako on.
Takže Terenzio byl hrdina?
Vypadá to tak.
Musíme jet.
Co říkáš, Jakube? Byl Terenzio hrdina?
Byl to kretén.
Sylvie má pravdu, musíme jet.
Musíme jet.
Otevři bránu.
Nezůstane otevřená. Zavře se, až projedeme.
Takže ji otevřeme a vypneme.
- Jo? - Dobrý nápad.
Znova. Silněji!
Povězte, pane velvyslanče.
Silněji!
Cítím s nimi, opravdu,
ale nemůžeme obětovat všechny kvůli dvěma lidem.
- Jakkoli… - Co to říkáte?
Zara a Dominik jsou nejmíň…
Neříkejte to.
Jestli se do té místnosti nedostaneme,
budou muset zapnout generátory.
A zabít malého kluka?
Měl jsem malého chlapce.
Silněji!
Mila.
V Madridu.
Byly mu čtyři.
Nemohl jsem se rozloučit.
To jsem nevěděl.
Jestli zemřeme,
pak zemřel zbytečně.
To nedovolím.
Už nikdy.
Proč měl pouta?
Dostal je při odchodu z letadla. Chtěl zabít Ayaze.
A vina ho dohnala k sebevraždě?
Nechoval se moc provinile.
- O čem je řeč? - O Terenziovi.
Co to sakra je?
Takhle to nepůjde.
S letlampu ano.
Vojáci mají velké náboje ráže 50.
Co kdybychom je dali dohromady a odpálili?
- Ne. - Vyhodilo by to dveře.
Je tam 1 500 litrů nafty. Všichni bychom shořeli.
Brzy se vrátí s letlampou.
Co se tu stalo?
Potřebuju vodu.
Co se děje?
- Mám žízeň, mami. - Vodu!
- Jak? - Sežeňte vodu!
Tady!
Sakra!
Co se stalo?
- Bože. - Co je?
Dominik má skoro vybitou baterii.
- Kde je nabíječka? - V našem pokoji.
Pomalu, pravidelně dýchej, zlato.
No tak. Dýchej klidně a pomalu.
Kde jsou?
Zemětřesení?
Ta letlampa bude zničená!
Jak teď získáme ta semena?
Letlampa, semena.
Teď čelíme mnohem většímu problému.
To nezpůsobilo zemětřesení.
Byla to střela, sakra.
Překlad titulků: Alena Nováková