PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co to bylo?
Zlatíčko.
Miláčku.
Promiň, ty jsi spal? Probudila jsem tě?
To nevadí.
Zapomněla jsem na vejce.
Přijdu za půl hodiny.
Zatím se můžeš osprchovat a prostřít.
Rozhodně je poškozené.
Ale snad vydrží, ne?
Bez prohlídky zvenčí to nepoznáme.
Jdeš se podívat?
Až po tobě.
Jakube.
Ona za tebou nešla.
Nemůžeš za to.
Víš,
námořníci měli na dlouhých plavbách citrusy proti kurdějím.
- Co jsou kurděje? - Kurděje...
To je...
Nemám tušení.
Možná to ví Laura nebo Horst.
Díky.
- Chutná to jako křída. - Vážně?
Donesu ti něco jiného.
Už nevidíme světla.
Tak to jsme nad Pacifikem.
- Co to je? - Pacifik? To je oceán.
Mrtvolu toho staříka dali dolů ke kufrům?
Tím se netrap.
Pojď.
Všechno v pořádku.
- V pořádku? - Ano.
Vrať se na místo.
Drž se dál od mého kluka i ode mě.
- Prosím? - Hraješ si na kouzelného prince?
Na to neskočím.
Mrzí mě, že to tak cítíte.
To je ono!
- Klidně si tam sedněte. - Tam?
To snad ne.
- Jen to pohlídáte. - Co když mě to vycucne?
Před plastovou vrstvou je konvexní okno. Nic vám nehrozí.
Měli bychom se začít rozhodovat jako skupina.
- Prosím? - O všem rozhoduješ ty.
Okno, naše cíle, vojáci...
Chtěl jste na palubě vrahy?
To jsem neřekl.
Mám za lidi v letadle odpovědnost.
Lidi, jo?
Třeba ta ženská, co ji tam nechal?
- A jsi mrtvej. - Moment.
To už nechci slyšet.
Jakub za to nemohl.
Nejen on. Můžete za to vy všichni. Ty, ty a on.
Pořád chcete rozhodovat za nás.
Vaše bezpečí je moje práce.
Vaše aerolinky už neexistují.
Žádná práce není. Jsme jen my.
Všichni spolupracujeme.
Chce jen trochu spolupráce, kapitáne.
Protože bez spolupráce...
O tom nechci ani mluvit.
Vašeho mávání zbraní už máme všichni dost.
- Vážně? - Zastřelte mě, jestli vám to pomůže.
- Klidně. - Letadlo!
Máme další letadlo. Na vysílačce.
Jsou ve stejné situaci?
Opakujte, Havaj?
Ano. Jmenuje se to Marsosféra.
Jasně.
Podmořský trenažér vesmírné mise.
- Marsosféra? - Hledali jsme to na internetu.
Nějaké podmořské cvičiště pro kosmonauty.
Voda zřejmě odstíní radiaci, nebo co to je.
To vám řekli při tankování ve Vancouveru?
Svým způsobem.
Byly tam nasprejované souřadnice.
Pro ty, co tam přistanou.
Naše rádio má malý dosah.
Zřejmě nejsme daleko za vámi.
Poletíte za námi na HNL?
Podle pilota se tam vejde sto lidí.
Je tam kyslík a jídlo.
Jakmile se dozvím víc, dám vám vědět.
To není možné, už nám zase velí.
Mlčte, mluví kapitán.
- Už mám vašich keců dost. - Ještě jsem ani nezačala.
Mathieu, ti Britové sice byli grázlové,
ale s tou zeměpisnou šířkou měli pravdu.
Není Havaj výrazně mimo?
Nač se přesně ptáš?
Když Havaj neklapne,
nebudeme moc blízko rovníku, abychom unikli slunci?
- Jen když poletíme dál. - Přesně tak.
Nespoléháme se až moc na neověřenou zprávu?
Jak dlouho to takhle půjde?
Kdy se objeví první chybička?
Vysadí motor, je po nás. Dojde palivo, je po nás. Sakra!
Upadne kolo...
Dobře!
- Chtěla jsem to probrat. - Tak jsme to probrali.
Omlouvám se.
Moje ruka, moje hlava...
Nejsem ve své kůži.
No...
Neměla ti Laura dát injekci proti bolesti?
- Nebo nějaké prášky? - Nechal jsem to pro pasažéry.
Vezmi si ty léky. Potřebujeme tě.
- Odpočiň si. - Odpočinout si?
Kdo by tady dokázal odpočívat?
Co se tam zase děje?
- Co je... - Jdu tam.
Ty tu zůstaň a odpočívej.
Potřebujeme řád. Zdání řádu.
- Hlavně klid. - Co je?
Prý nesmíme jíst, dokud jim nevyhovíme.
- Mají všechno jídlo. - Chceme jen pravidla.
- Pravidla? - Za prvé:
když neklapne Havaj, o dalším cíli rozhodneme všichni.
Za druhé: všechno dělíme rovným dílem.
Jídlo, pití i deky.
Za třetí: nikoho nevyhazujeme z letadla bez hlasování.
Co jste provedl, že se tak bojíte vyhození?
Jdi do hajzlu.
- Ne! Hele! - Sylvie okamžitě do kokpitu.
POZOR
POŽÁR APU
- Co je? - Požár APU. Kapitola 6.
Ty čti, já začnu.
Že by kryt výfuku?
- Kapitola šest. - Rozumím.
„Deaktivovat řídicí systém.
Vypnout proud na TR3...“
- Sáhla jsi na něco? - Ne.
Já taky ne.
Možná vadné čidlo.
Klimatizace? Přehřátí?
Dva plané poplachy bez souvislosti?
Jak je to pravděpodobné?
Hned dvě přehřátí. A bez požáru...
Ledaže...
Co?
Ty systémy jsou propojené podvozkem. Jestli se ho někdo dotýká...
- Dotýká? - Kdyby tam někdo byl...
Ale kdo?
Jeden z těch vojáků.
Musel tam vylézt při startu.
To není možné.
Sakra.
Teď to čtu.
Určitě je to od ní?
Ano.
Co se děje?
Gabrielle našla na Instagramu Ines.
- Co říkala? - Že nám to nemá za zlé.
My jsme o tom ani nevěděli.
Její krev máš na rukou ty.
Problémy minulosti už nevyřešíme.
Ale jeden máme před sebou.
Co se děje?
Jeden z vojáků vylezl při startu na podvozek.
Dobývá se do nákladového prostoru.
- To jde? - Ne.
- Tam se dostat nedá. - Zatím.
- Jak víš, že je jen jeden? - Nevím.
Ale i jednomu je tam těsno.
Když poškodí hydrauliku, nevysune se nám podvozek.
- Musíme ho zastavit. - Takový je plán.
A pořád letíme na Havaj?
Ano.
Poletíme výš.
Teplota klesne. Nebude tam kyslík.
Omdlí. Zamíříme na jih.
Neomdlíme i my?
Ne.
Kabina je natlakovaná, podvozek ne.
To nebylo tak složité.
Hajzle nadutej.
Hele, ty umíš italsky.
Táta je pravý Ital, ne jako ty.
Pravá italská mrtvola.
Jdi do hajzlu!
Zapněte si, prosím, okamžitě pásy.
Vyřešíme problém a letíme dál.
A to je ono. O tom máme rozhodovat všichni.
Chceš, aby ten voják zničil letadlo?
Je tady víc schopných lidí. Ať si to uvědomí.
Chce někdo nechat vojáka zničit letadlo?
Ne? Výborně.
Demokracie.
Teď se posaďte a připoutejte.
- Tři, čtyři tisíce. - Určitě se opírá o přívod vzduchu.
- Proto to přehřívání. - Tři čtyři nula.
Když zničí hydraulickou nádrž, přijdeme o dva zásadní systémy.
- Tři pět. Kolik je maximum? - Oficiálně tři devět jedna.
Testováno nejspíš do 15 km.
Venku je 40 pod nulou. To nikdo nepřežije.
Četl jsem článek
o někom, kdo se tam schoval a přežil devět hodin letu.
Omdlel kvůli kyslíku,
ale chlad mu zpomalil tělo jako při operaci.
Když se vysunul podvozek, spadl do vody a doplaval na břeh.
Sakra.
Nám se na Havaji může stát totéž?
Jo.
Leda...
Když vysuneš podvozek teď, umrzne v oceánu.
Učíš se rychle.
Banda bělochů naříká, že jednou nemá všechno pod kontrolou.
Změny a stres vyvolávají pocit bezmoci.
Ty jsi buddhista?
Vídám to v práci.
- Což je? - Leccos.
- To je trochu nejasné. - Nechci tě nudit.
Nemovitosti.
Pár restaurací, doprava.
Opravdu všelicos.
WC - OBSAZENO
Fuj.
A v NATO naprosto totéž.
Turci se chovali jako páni,
místo aby byli vděční za pozvání.
- Neskutečné. - To bych řekl.
- Bohužel, signorina. - Potřebuju vodu.
Jo? Tak ať kapitán odsouhlasí demokracii.
Neprovokuj, vojáčku.
To nemyslíš vážně!
Co si o sobě myslíš?
Vodu přineseme...
Ty mlč, ty vidláku!
O co vám dvěma jde? Melete o demokraci...
- Panebože. - Máme tě dost!
- To okno... - Co?
- To okno! - Co?
Nasaďte si masky. Zůstaňte na místech.
Ne... Nemůžu dýchat. Moment.
Ano!
Stabilizace na jedna nula nula.
Nastaveno na 10 000.
Provedeno.
Horste!
Chyť mě, když poletím kolem.
- Až budeme pod FL tři jedna nula... - Jo.
- ...aktivuj aerodynamické brzdy. - Ano.
Myslíš, že je to ten voják?
Myslím, že ne.
Dýchej. Sakra!
Kde máš trubičky? To nic. Dýchej.
- Dýchá? - Ano.
Ale pořád otéká.
Prober se.
Co se děje?
Vyletěla mu intubace.
Lapá po dechu. Náhradní nemáme.
Neletíme teď níž?
Ano, ale nemáme tu tlak. Je to tu jako na horách.
Nádech nosem, ještě.
Okno bylo bezpečné, co?
Váš kamarád ho měl hlídat,
a ne s vámi blbnout.
Kdybych si nepřesedl, už bych byl u nebeské brány.
Každopádně jsi nám řekl, že je to bezpečné.
Nevěděli jsme o tom vojákovi.
Museli jsme letět výš.
Tu izolepu.
V maskách je kyslíku jen na deset minut.
O to mi nejde.
Jen klid.
- Kde jsi vzal nůž? - Ve Skotsku, ze své tašky.
Nařež kousky.
Dýchej, jsi chlapík.
Žádné prudké pohyby.
No tak.
Tohle není Havaj.
- Zbavili jsme se vojáka? - Doufám.
- Ale na Havaj už nemůžeme. - Proč?
V téhle výšce to do rána nestihneme.
A když přidáme?
Na Havaj poletíme při dalším obletu.
Při obletu čeho, planety?
- Kam letíme? - Řeknu vám, až budu vědět.
Až budeš vědět? Vážně?
Proč neletíme rychleji a výš?
Jak natlakujeme letadlo s rozbitým oknem?
Ucpeme ho tím sarkasmem, co kolem sebe se šéfem plivete.
- Ne, Terenzio není můj šéf. - Jasně.
A je to.
Teď dýchej.
Funguje to?
- Ano. - Sláva.
Pojď, zlato.
Mathieu!
Co je to teď?
Hydraulika.
Hydraulika...
Toho se Jakub bál, ne?
Ten chlap to teplo využívá, aby neumřel.
Tady má být 300 barů, ale je tam dvakrát víc.
Podvozek to vyhodnotí jako nulu a nevysune se.
Co když ho vysuneme teď?
Kvůli tomu oknu letíme pomalu a nízko.
Letadlo větší odpor nezvládne.
A co uděláme?
Někdo se musí prořezat do podvozkové šachty
a vyhodit ho.
Letlampa bude u nás, dokud se něco nezmění.
Kvůli troše moci ohrožujete všechny.
Když jde jen o trochu moci, můžete s tím klidně souhlasit.
Ty jsi paličák zaťatej.
Díky, broučku.
Na hádky není čas.
- Tvůj názor nikoho nezajímá. - Fajn.
Odteď se o všem hlasuje.
Správně.
Zeptej se, jestli ho chtějí najít a vyhodit.
Hned.
Kdo je pro, abychom vojáka vyhodili
a zachránili si tak kůži?
A je to. Ani to nebolelo.
Takže teď letlampu a zbraň.
Na tu nikdo ani nesáhne.
Je to jen pro jistotu.
Dávám ti slovo, že ti ji vrátíme.
Jo, tvoje slovo...
- Kdo tam půjde? - Já.
Budu mít letlampu a Ayaz mi pomůže.
Polák a Turek.
Ti nevyhráli jedinou válku.
Na rozdíl od mocné italské říše.
Jestli chcete moji zbraň, jdu taky.
Dobrá, tady je.
- Díky. - Potřebujete pomoc?
Není tam místo.
Hlídej to tady.
Opatrně.
Teď se nedívej, ale viděl jsi ten Ayazův nůž?
Prý si ho vyndal z tašky.
Musím mluvit s Mathieuem.
Ještě je tady.
Zatím.
Ten Ital je problém.
Kvůli tomu postřelení?
Vážně.
Možná se ho budeme muset zbavit.
Kam poletíme?
Co ostrov Attu na Aleutech?
Aljaška. Je to asi 2 600 kilometrů.
Je něco poblíž pro případ, že to tam je jako na Islandu?
Můžu se podívat, ale Attu v roce 2010 zavřeli.
Používá se jen v nouzi.
Ty mi brzy vezmeš práci.
Zadáme souřadnice.
Nedáme hlasovat?
Slyšela jsem vaši dohodu.
Attu je nejblíž, je při cestě a potřebujeme spravit to okno.
- Je to tak? - Jo.
Není o čem diskutovat.
- Prosím. - Díky.
Díky.
Jak je?
Líp.
Až na ten konec světa.
- Ozvala se Gabrielle? - Ne.
Už pár hodin.
- Ta její zpráva... - Není náš problém.
Odepsala jsi jí?
- Nevěděla jsem, co psát. - To by nevěděl nikdo.
Zazdila jsem mrtvou.
To je ubohost.
To neříkej.
Toho Itala jsi zmákla dobře. Jsi silná.
Pořád si říkám, že jsem jen na špatném tripu
a brzy se probudím.
Jestli jo, tak sis to vážně neměla dávat.
Proč jsme neprořízli kabinu?
Tam je kilometr kabelů, díky kterým Mathieu pilotuje.
Baterku.
Díky.
Chceš?
Má cystickou fibrózu?
Napřed měli podezření na lupus.
Pak se jim nezdálo, že kouřím.
Přestala jsem kouřit doma.
Nepomohlo to.
- Běž. - Kdepak, až po tobě.
Běž ty.
Hrudník?
Dělali genetické testy?
Jestli to má po mně?
Tak to nemyslím.
Má to po otci.
Je to jediné, co mu kdy dal.
V Moskvě zkoušejí novou genovou terapii.
Tam jsme mířili, když se všechno sesypalo.
Co bere doma?
Léky? Úplně všechno.
Dornázu alfa, hypertonický solný roztok, mannitol
a skoro pořád steroidy.
A ty nám docházejí.
Dýchej. Šikulka.
Tady to je.
Začni řezat.
- Jaký je plán? - Prořízne jen část.
A ty koukej, ať tě nestřelí.
- Nechutná? - Jako papír.
Ano?
Co ruka?
Bolí tolik, že ji ani necítím.
Měl bys to vyčistit peroxidem.
Pomůžu ti.
A malému Dominikovi by pomohlo, kdybychom letěli níž.
Níž znamená pomaleji.
Musíme šetřit palivem.
Attu je blíž, nemůžeme klesnout?
Co když tam žádné palivo nebude?
Je to malé děcko.
Je skvělé, že se o něj staráš, ale já odpovídám za všechny.
Sylvie, můžu s Mathieuem chvíli mluvit?
Dojdu pro vodu.
Představ si, že je to tvoje dítě.
Já děti nemám.
Žena byla starší, prošvihli jsme to.
Druhá letuška byla těhotná.
Která?
Ta, co zůstala v Bruselu.
Ta, se kterou jsi spal.
Gabrielle poslala Ines zprávu o tobě.
Co psala?
Že nejsi čestný člověk.
Ale já vím, že jsi.
Poznám to.
Člověka nedefinují jeho chyby.
Vyřiď jeho matce, že klesnu.
Ale nesmíme to přehnat.
Jak dlouho to potrvá?
Terenzio to zvládne.
Ty mu věříš.
Člověk se nestane majorem jen tak.
Je statečný a čestný.
- Byl jsi na vojně? - Ne.
Mám anémii. Hrozně krvácím.
Když je Terenzio tak čestný,
proč o tom slunci neřekl více lidem?
Nejspíš neměl čas.
Dál.
Raz, dva, tři!
Vidíš něco?
Nic. Tma jak v ranci.
Posviť sem.
Střílej!
Kouše mě do prstů!
Co jim řekneme?
- Že ho Ayaz dostal. - Ne.
My všichni.
Přiznej se jim.
Muselo to být.
To nemyslím. Mluvím o těch diamantech.
Diamantech?
V Kanadě mi někdo říkal, že jsi tomu Arabovi rozřízl břicho
- kvůli nějakým diamantům. - Kdo to říkal?
- Na tom nesejde... - Já.
Viděl jsem krev na dece.
Vrahu.
Obhaj se.
Dole jsem vám zachránil životy.
A tady nahoře
jsem špinavý Turek, který se musí obhajovat?
To jsem neřekl.
Tos ani nemusel.
Vyřešíme to jednou provždy.
Jsi obyčejný rasista.
- Jsi s ním? - Jistě.
- Je... - Dost.
Vážím si toho, ale...
V roce 1922 uprchl sultán Mehmed VI. z Istanbulu,
čímž zanikla Osmanská říše.
Než odešel,
vzal s sebou tyto kameny.
Jsou to smaragdy,
ne diamanty.
Bože můj.
V Itálii je sultánovi ukradli.
Objevily se až loni v antverpském muzeu.
Tys mu rozřízl břicho?
Samozřejmě až po smrti.
Jak jsi to věděl?
Zaplatil jsem mu, aby je spolknul.
Měl se v Moskvě s někým setkat. Nevěděl, že se mnou.
- Takže jsi ho zabil? - Ne.
Zabil se sám.
Nedodržel správný postup balení.
Správný postup balení?
Proč?
Proč bys to dělal?
Říkal jsem, že dělám v dopravě.
Ne,
ale proč ses přiznal?
Proč se přiznáváš?
Protože je to pravda.
Vždycky mluvím pravdu.
Pravda je, že to byl zločin.
Všichni jsme unavení.
- Vydýchejme se chvilku. - Na to zapomeň.
Angličany jsme vyhodili za jejich staré zločiny,
ale tenhle zločinec vykuchal spolucestujícího.
- Navrhuju hlasování. - O čem?
O izolaci tohoto teroristy,
dokud nerozhodneme o trestu.
Mám pouta.
Kvůli práci. Dělám u ostrahy.
Demokracie, ne?
Ano, demokracie.
Tak vidíte. Hlasujeme.
Pohodlné?
Toho budeš litovat, příteli.