ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Вершниця!
Я також тут!
Звісно, вона тут. Якщо я сюди впала, то й вона теж.
Це я, Конячка! Не бий тривогу через те, що я говорю. Звикнеш!
Конячко, зачекай. Дозволь допомогти!
Вершниця!
Народ?
У Кентавросвіті
Що ж, було весело. Всі у порядку?
Я так змок! Скажіть мені, що я все одно красень.
Чувак, ти красень.
Звідки всі ці речі?
Ми знищили плавучий будинок.
О, ні! Ми знищили плавучий будинок Вотербейбі!
Що за Вотербейбі?
Шаманка.
Це я.
Це шаманка?
Що це було?
Вітаю, мої приставучі солоденькі кентаври.
-О, так! -Круто!
Ви не бачили тут дівчину? Людину.
Зупинися!
Тут немає людей.
-Я знаю, що бачила. -А зараз ти що бачиш?
Ти впевнена, що це був не Джеббрі?
Ой, ні! Я маю знайти свою куртку.
Так холодно.
Звісно, вона змусила нас бігти за фікуставром.
Що за справи між кіньми та фікуставрами? Без образ, Джеббрі, ти хороший.
Продовжуй бігти. Ти зігрієшся. Ось так. Присядь кілька разів.
Ти не знаєш, що я бачила.
Я знаю все, що слід знати в Кентавросвіті.
Хіба це не так, Ваммавінк?
Ходи до мене, маленька.
Вотербейбі! Ми так давно не бачилися. Так давно!
Чому Ваммавінк розмовляє так, ніби вона провела семестр за кордоном?
Вотербейбі, познайомся з моїм стадом.
Стадо, це Вотербейбі, шаманка.
Я знаю все про цих кентаврів.
Усе? Я не робила того, про що ти думаєш!
Зламала мій плавучий будинок?
Так. Ні. Це зробила Конячка.
Найщиріші вибачення, мадам. Ой-ой.
Але ти зрозумієш, що вони хороше стадо. Вони хороші, веселі, обдаровані та…
стадні.
Припини так говорити.
Як саме?
О, так. Зрозуміла. Ось. Конячка має повернутися до Вершниці.
-І їй потрібна моя допомога. -Як ти дізналася?
Як я вже сказала, я знаю все.
Ні!
Не підійде.
Чекай. Якщо ти шаманка, чому ти не можеш клацанням пальця повернути мене додому?
Хочеш, щоб я допомогла? Мусиш полагодити судно,
яке є моїм домом, яке зламане.
Вотербейбі йде геть.
Ваммавінк, ти зі мною.
Ремонтуйте судно. Я вірю у вас і люблю вас! Бувайте!
Гаразд. Розпочнемо. Ви ремонтуйте судно,
а я піду в ліс шукати Вершницю.
Бувайте!
Ти женешся за деревом!
Хтось ще переживає через те, що ми зруйнували дім?
Може створимо групу підтримки?
-Не варто переживати. -Що?
Коли ти псуєш чиєсь майно, то це можливість знайти нового друга.
Гаразд.
З кожним зламаним судном Ми знаходимо нових друзів
І будуємо нові стосунки Використовуємо магію, щоб полагодити
Не варто соромитися
Збитки можна виправити Я розмалюю судно своїм гарним обличчям
З кожним зламаним судном
Ми знаходимо нових друзів І будуємо нові стосунки
Кімната з дзеркальними стінами
Де буде моє відображення Стане подарунком
Ми знаходимо нових друзів І будуємо нові стосунки
Судна!
Вони добре полагодять твій плавучий будинок.
Він буде прекрасним!
Впевнена, що вони не підуть геть, коли стане важко?
-Йой! -Йой – це все, що тобі треба.
Але ти кинула мої шаманські уроки.
Розчинилася, мов блиск у таврнадо. Зникла.
Я лишила дуже детальну записку.
Деякі кентаври просто не здібні до шаманства.
Ти винна в тому, що не побачила цього раніше.
Ні.
Бінґо.
То ж, все гаразд?
Це «так?»
Захищай цю брукву.
Захищатиму ціною свого життя!
От сміхунці! Я вже забула. Вибач.
-Це допоможе Конячці потрапити додому? -Це залежить від тебе.
Вершниця!
Вершниця?
Вершниця!
Прокляття, Джеббрі!
Не бий!
Я змерз.
Спокійно. Я лиш сяду.
Я сумую за Вершницею.
А ти здалеку на неї схожий. Гадаю, я увесь час гналася за тобою.
Давай поговоримо про це.
Тут хтось сидить?
-Ні. -Гаразд.
Я знаю, що ти відчуваєш.
Я сумую за курткою.
Джеббрі, чи ти іноді відчуваєш безвихідь?
Ні. Лиш холод.
Що я роблю? Забудь.
Знаєш, життя – складна річ.
Та ми хоча б можемо покластися один на одного. Так?
Добре. Повернемося до розтяжки.
Треба запам'ятати. Не слід видавати свої почуття.
Ти повернулася!
Так, повернулася. Я лиш бігала за Джеббрі. Чед був правий. Лиш не кажи йому.
Та тепер я тут, отже давайте полагодимо судно.
О, ні!
Що ви зробили?
Судно!
Хіба можливо було все зіпсувати?
Це так гарно, що навіть мої очі мають почуття.
Стань сюди і ми почнемо екскурсію. Розкішна ванна…
Як ти можеш проводити екскурсію? Тут немає дверей!
Навіщо двері, коли ти знаєш як робити вхід.
Не забудь про останні штрихи. Ось вони. Так.
Так! О, так!
Тримай пакет, Конячко.
Тобі не подобається наша робота?
Ні…
Мені подобається. Здається. Але це…
Це декорації.
Це останні штрихи.
Спочатку слід побудувати міцний фундамент.
Ти ким себе вважаєш?
Моїм сусідом дантистом, що прийшов до мене, поки тата немає вдома?
Ти мені не вказуватимеш.
Давайте разом усе це виправимо? Це мій шанс повернутися додому.
-Добре! -Гадаю, я зможу.
-А тоді я піду назавжди. -Чекай.
Якщо ми полагодимо судно, то до кінця життя не бачитимемо твою конячу пику?
-Так. -Метніть мені те дерево!
Ми маємо побудувати судно.
Ти про човен дружби?
З кожним зламаним судном
Ми знаходимо нових друзів І будуємо нові стос…
Горю. Жарко. Дуже жарко.
Знайшла!
Ми на місці!
Впізнаєш?
Як я могла забути полігон шаманів? Саме тут ти навчила мене цього.
Ну, не зовсім. Я мала на увазі вигадливі шаманські штучки.
Знаєш, загальної магії.
Упс-пупс!
Захопилася. Вибач.
Все гаразд, Ваммавінк.
Роками цього не робила. Чи цього!
Привіт, народ. Відвиснемо разом?
Моє улюблене!
Ще!
Блиско-блимки!
Танцюючі голограми!
Хай-кік, що стріляє моїми маленькими двійниками з копита!
І іноді мої обличчя дещо плавиться!
А тепер підніми болото вгору.
Ти про що?
Поглянемо, як ти засвоїла уроки справжньої магії.
Підніми його!
Гаразд. Це легко. Дуже легко.
Застосуй внутрішні блимки.
Застосовую. Почекай трохи.
Швидше, Ваммавінк.
Ти надто тиснеш!
Зараз не час ховатися у бульбашці!
Вибач, тебе тут не чути і я не вийду назовні!
Все більше схоже на справжній будинок. Продовжуйте!
Принесу ще цвяхів.
Конячко, можеш принести ще цієї штуки?
Погляньте на це.
Це чарівно.
Конячко, що це за магічна штука? Як вона зветься?
Народ, це клей.
Клей?
Клей.
Магія.
Це не магія. Це лиш кістки.
І хрящі.
І копита. Зазвичай варені.
Заберіть це від мене!
Це неправильно, що він мені ще більше подобається?
Так! Це дуже неправильно.
Копита.
Моя провина. Я не мала вам казати з чого роблять клей.
-Моє волосся! -І тепер ви склеїлися.
А тепер нащось прийшов Джеббрі.
-Привіт, Джеббрі. -А тепер ви плачете.
А тепер ви руйнуєте плавучий будинок. Народ!
Ні!
-Ви мусите зупинитися! -Ти мені не вказуватимеш.
Що дантист взагалі тут забув? Зяблотаври не мають зубів, мамо!
Станьте на місце!
Дурне дерево! Ну ж бо!
Конячко, хочеш поговорити про свої почуття?
Гадаю, добре виплакатися – це добре.
Не варто тримати все в собі через нас.
Ні! Я ніколи не плачу. Мені лиш треба, щоб воно полагодилося.
Ні!
Тепер ми й самі човен дружби.
Жах.
Ваммавінк, припини клеїти з себе дурепу і вилазь звідти.
Так і зроблю, коли припиниш на мене тиснути.
Гаразд. Лишайся там навіки.
Може й лишуся.
Я викличу свої тістечка. Моє стадо обійматиме мене з тієї сторони.
Ну ж бо. Забий на це, як ти забила на навчання.
Як ти смієш?
Тобі знадобиться серйозна магія,
щоб допомогти другу вибратися з Кентавросвіту.
Але це ти маєш допомогти моєму другу.
Моя магія не серйозна, а дурна й весела, як-от це та ось це.
І ось це!
Я літаю!
Я помираю!
Я це роблю! Я здатна на серйозну магію!
Ти завжди була здатна, лиш зарано здалася.
Я прекрасна!
Все ще помираю.
Гаразд. Тримайся.
Чому ти не поклала свій чемодан у більш доступне місце, Вотербейбі?
Дякую. Я побачу наступний день.
Народ? Ви це чуєте? Як гадаєте, що це за звуки?
Так, я теж це чую.
Когось убили?
Ні, це щось інше.
Стоп. Чекайте.
Конячко, ти плачеш?
Ні, я не плачу. Ти плачеш! Замовкни!
-Звучить так, ніби плачеш. -Це не так!
Так, вона плаче. Вологі очі. В неї є причини,
якщо задуматися. Вона бігала за деревами, мов дурна конячка.
Вона заново знищила судно, яке знищили ми,
згубивши свій єдиний шанс повернутися додому до Вершниці.
По суті, вона застрягла тут назавжди. Погано бути конячкою.
Плакати – це добре. Це приємно.
Я не плачу, ясно? Я…
Я в нормі.
В нормі. Все в нормі.
Чого дивитеся? Нічого не сталося
Не дивіться на мої вологі очі Це сльози розчарування
Дозвольте перепочити Я не на виставці
Я сильна дівчина І я хочу сказати
Я не плачу, я не ридаю Я не реву, ні!
Я не рюмсаю Я тримаю все під контролем
Клянуся, все не так погано, як здається Клянуся, це сльози розчарування
Я не скиглю, не нию Не нюняю, не плачу
Я не лементую, я просто перепочиваю Я не сумна, я в нормі!
Я просто шкодую і маю потаємні страхи
Які взагалі не зв'язані З моїми слізьми розчарування
Я витримаю Я доведу вам
Хочете перевірити мої очі?
Я солдат, А гідний солдат
Ніколи не плаче…
Господи. Починається.
Я не плачу, я не ридаю Я не реву, ні!
Я не рюмсаю Я тримаю все під контролем
Це мій найглибших страх
Що ви побачите
Мої сльози розчарування
Моє обличчя таке негарне.
Бачу, вони нічого не зробили з моїм судном.
Конячці сумно.
Вона щойно показала свої перші потворні сльозі.
Такі потворні.
Взагалі-то, це було чудово.
Що ж, я своє отримала.
-Мої сльози? -Саме так.
І не зовсім так. Маестро.
Ахалай-махалай. Помовчи. Магія всередині.
Відкривай. Не дивися. Бруква покажися.
Особистий простір!
Бачите цю річ? Це частина ключа.
А ось інша.
Ні, це бруква.
Справді?
Як ти… Що?
Є четверо таких малюків.
І ти маєш знайти всіх, щоб повернутися додому.
-Четверо? -Четверо.
Четверо?
-Як мені знайти ще чотирьох? -Помовч і слухай!
Колись давно закрився розлом,
розділивши людський світ та Кентавросвіт. Зненацька.
То ти хочеш потрапити додому
І тому ти прийшла до мене
Твої військові тактики
Вони ні до чого
У цьому світі.
То ж, ти хочеш піти
Але не можеш розгадати таємницю
Я думала, що ти розумніша
Артефакт є серцем ключа
А ключ відкриє ворота, що об'єднають наші світи
Він – з'єднуючий міст,
Що об'єднає те знехтуване, що мали зробити
Шматки ключа розкидані Магія по всьому світу
І ми зупинимо цю війну Коли ти відкриєш двері
Відкриєш ворота Відкриєш своє серце та розум
Ось ключ
Слухай уважно, дитя.
Я не дитя. Я конячка.
Ой, гаразд. Що?
Я… Гаразд.
Йди шляхом
Cпілкуйся з шаманами
Переконай їх зробити те, що треба
І кожен уламок, що вони охороняють Буде твоїм
Ці уламки потрібні Щоб відкрити двері в інший вимір
Вони заховані у морях На суші, у долинах та на деревах
Коли збереш усі Я дам тобі останній
Побачиш
Біля розлому між світами
-Я тебе зустріну -Я тебе зустріну
-І ми зберемо -І ми зберемо
-Ключ -Ключ
Повтори, що за розлом?
Це ворота між світом людей та Кентавросвітом.
Яскраві, палаючі…
Усе це звучить складно.
Не так складно, як небезпечно.
Ризиковано. Інші шамани не такі добрі як я.
-Для нас немає нічого неможливого. -Чекай. Ви йдете зі мною?
Звісно. Ти думала ми забудемо про тебе?
Тобі знадобляться мої вміння.
-Вміння? -О, так.
-Я підняла вгору болото. -Яке болото?
А їй знадобимося ми, щоб втішити її, коли вона знову заплаче.
Я не плакала.
Я… Ну…
Цього більше не буде.
Буде.
Краще знай, що ми будемо поруч. Я буду прямо біля твого обличчя.
Відійдіть, будь ласка.
Чекайте. Бо я вибухну.
Ти могла його полагодити? Сама? Увесь цей час? Ким ти себе…
Добре. Неважливо. Усе добре, що добрий кінець має.
Можна нам шматок ключа і ми заберемося звідси? Дякую.
Вона має його заслужити.
Ви уважно слухали пісню?
Зрозуміла. Ми чули пісню. Гаразд. Ми йдемо.
Ваммавінк, ти виховала хороше стадо. Та їм ще слід багато чому навчитися.
Я все виправила.
Так, ми підемо.
Взагалі-то, мені подобається. Так.
Я зрозуміла, що ти тут шастаєш, коли конячка сказала, що бачила людину.
Тобі пощастило, що поруч був Джеббрі.
З певного кута, він справді схожий на людей.
Дякую.
Про що ти думала?
Ти станеш загибеллю для всього цього світу.
Я роблю що хочу зі своїм шматком ключа. Який твій план?
Я…
не знаю.
Гаразд. Роби як знаєш, люба.
Вотербейбі йде геть!
Переклад субтитрів: Вячеслав Пунько