EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Krigen hadde rast så lenge jeg kunne huske.
Jeg mistet faren min i krigen.
Jeg mistet moren min i krigen.
Og dette var min eneste venn i verden.
Kaos, blodsutgytelse og kamp var det eneste livet vi hadde kjent.
Relikvien. Vi visste ikke hvor den kom fra eller hva den gjorde,
men Generalen sa at den ville gi oss seier.
Den ville beseire inntrengerne som hadde tatt så mye fra oss.
Endelig hadde vi håp.
Men da vi kom tilbake til landsbyen,
var ikke Generalen der.
Nei.
Det går bra.
Det går fint.
Det går bra.
Det går bra
Det går fint
Jeg skal aldri forlate deg
Jeg blir her
Og jeg skal kjempe
Med deg
Det går bra
Det går fint
Jeg blir her gjennom den mørkeste natten
Hele veien
Skal jeg kjempe
Med deg
Nei!
Bli hos meg!
Nei!
Det går bra. Det går fint.
Hva er dette?
Rytter?
Rytter, hvor er du?
Hva?
Hallo.
-Hva skjer? -Jeg vet ikke!
Vent litt. Sa jeg noe med munnen?
Og forsto du meg?
Ja.
Rytter! Hvor er du?
Dette må være en drøm.
Jeg må ha besvimt på slagmarken. Hvor er krigen?
Dette er så rart. Hvorfor er alt så rent og fargerikt?
Åpne områder skremmer meg! Hvor er soldatene?
Rumpedør!
-Mamma, hvem var det? -Jeg vet ikke.
Sikkert en raring.
Hallo!
Fremmedfare!
Å nei!
Uff!
Hallo!
Hva skjer?
Gelinda, ro deg ned. Bruk ord.
Bussbil! Eplejuice! Jordbærmuffins! Birøktere!
Der er du!
Hvorfor stakk du av? Jeg fikk ikke presentert meg.
Rør meg, så dør du.
Hva skjer med ansiktet?
Den ser litt skummel ut, så lang i ansiktet.
Den tingen ser ikke så skummel ut. Den er bare ekkel.
Den kan nok ikke gjøre dette. Se.
Ja visst.
Se på det. Nyt det.
Litt for tung. Faller!
Hvor er armene? Og hva er galt med rumpa?
-Vet du hva? -Hva?
Jeg skal ta den i ansiktet.
Hva? Nei! Slutt! Gå vekk!
Ikke rør meg. Jeg advarer dere!
-Jeg er en godt trent kriger. -Stopp, alle sammen!
Er det en ny venn?
Endelig! Jeg har ventet så lenge!
Endelig noen å pleie.
Som en baby!
Ikke bokstavelig talt.
-Hei… -Mer som en baby med ånd.
En åndelig baby.
-Nei! -Vammavink?
En metaforisk baby!
Hei, Vammavink? Du vet den rare metaforiske babyen du snakket om?
Ja.
Hun er borte.
Hva?
Men hvor ble hun av?
Hun sa hun måtte finne noen hun kalte "Rytter",
og hun kunne ikke komme for sent, for sist hun så…
Det skjer så mye.
Hun sa at hun måtte til en krig
hun var midt oppi fordi hun og Rytter-greia
gjorde noe viktig, og masse andre ord som jeg ikke forsto.
Hun sa også at du er altfor mye.
Sa hun alt det?
Den nye vennen vår trenger bare en ordentlig velkomst.
Så hvorfor ikke gi henne en?
Hei, nye venn
Jeg er glad du kom
Hva er dette?
Hei, nye venn
Så lenge du er med oss, er du hjemme
Det høres ut som om Hjemmet ditt er overvurdert
Hvem er du?
Men nå er du her Vi skal aldri forlate deg
Vi har ingen grenser!
Fordi du er i Kentaurverden!
Ingenting representerer vår verden bedre
Enn denne fargerike samlingen Av syngende og dansende
Halvt dyr, halvt menneske-ting Du møter her i dag
Velkommen til Kentaurverden
På dette stedet Er dine nye bestevenner
Vi er ulike Men vi er alltid sammen
-Flott! -Vi er avhengige av hverandre
Men vi er lykkeligere slik!
Teknisk sett Var vi i krig
Mot en nådeløs horde inntrengere
Vi ble enige om å ikke snakke om det!
Men la oss late som om alt er ok
Du kom til Kentaurverden
Bli med i kentaurflokken
Og jeg lover Du vil aldri finne noe vennligere
Moroa tar aldri slutt Når du bor
I Kentaurverden!
Det var rått.
-Hei, nye… -Hvor dro den?
Nye venn?
Frekt. Hun rømte igjen.
Tror du at vår nye åndelige baby kommer for å hente denne?
For jeg liker den.
Hun kommer tilbake.
Hva var det?
Jeg må dra!
Bra. Ok.
Jeg elsker deg!
Jeg elsker deg.
Vent. Hva?
Hest.
Hva? Vent. Hvor er du?
Vent…
Jeg er fortsatt her.
Unnskyld avbrytelsen.
Dere vil ikke tro dette.
Visste dere at det er en kuppel der?
Det er en kuppel!
Jeg kan peke på ting nå. Som et menneske.
Utrolig.
Se hvem som kom tilbake. Kanskje vi skal dele en skrattesvele.
-Kanskje ikke. -Jeg vil ikke ha skrattesveler.
Hvordan kommer jeg meg ut av kuppelen?
Du kommer deg ikke ut uten magi.
Ok. Hva er magi?
"Hva er magi?"
Knipser du? Hvor skal du?
Hvorfor fortelle deg når vi kan synge om magien med vår nattlige magiske sang?
Det er ikke nød…
Hver kentaur er full av magi Det er det vi skal bevise
Den er i våre øyne, i vår man Den er i våre magiske hover
Magien vår kan være dum Men vi elsker vårt magiske liv
Fordi, min venn Vi har dagevis med formler
Trylleformler
Denne formelen heter Velskapt man
Glittersprute fyller verden med glitter
-Du har Kjekk i åtte sekunder -Og Lange nakker
Og Vaklebein er alltid en vinner
-Portalmage -Gripeøyne
Når jeg blunker, blir flekkene til pai
Jeg kan skyte små versjoner av med selv
Fra hovene
Slutt.
Takk.
Hva er dette?
Hvorfor ble jeg skapt?
Hvor ble den av?
Det vet vi aldri.
Ekkelt.
-Er det dette dere gjør hver natt? -Hver dag og hver natt!
Vi synger, driver med magi,
driver med magi inspirert av sanger mens vi driver med magi.
Ok. Jeg skjønner.
Så den eneste magien deres er Portalmage og Kjekk i åtte sekunder?
Og Jeg kan skyte små versjoner av med selv fra hovene.
Ikke gjør det igjen.
Jeg trenger ikke trylleformler.
Jeg trengte ikke magi for å komme hit. Jeg hadde denne. Vent litt.
Hvor ble den av?
Relikvien. Hvor er den?
Gelinda?
Ok, men jeg vil ikke.
Unnskyld,
men å ta ting som ikke tilhører meg gjør at jeg føler meg levende.
Du må unnskylde flokken min.
De er mye.
Er dere en flokk? Det ser ikke sånn ut.
Men det er vi. Flokken ser kanskje annerledes ut,
men vi tar vare på hverandre.
Fordi det er sånt familier gjør. Vet du ikke hvordan det er?
Jo, faktisk.
Derfor trenger jeg hjelp til å finne rytteren min.
-Bare en kentaursjaman kan gjøre det. -Gelinda.
De er de mektigste, mest magiske skapningene
i hele Kentaurverden.
Bare å si ordet "sjaman" gir meg en angst som jeg aldri har følt før.
-Tilbake. -Kan dere vise meg en sjaman?
Det er ingen sjamaner i Kentaurdalen.
Så hjelp meg å forlate dalen.
Gisp!
Forlate dalen?
Hvorfor ikke? Hva er der ute?
Regnbueveien går rundt hele Kentaurverden.
Vi vet ikke.
Vi vet ikke hva som er der ute.
-Men det er mer enn det som er her. -Dodriksen!
Det er fem kentaursjamaner i verdens hjørner.
Zulius!
Det at du ikke vil at jeg skal si noe, får meg til å ville si det.
Hør her, flokken vår er fornøyd her.
Det er gøy. Det er magisk. Men det viktigste er at det er trygt.
Men dere gjør det samme hver dag. Er det ikke kjedelig?
Nei.
Vi elsker å være her. Ikke sant?
Vi elsker å drive med samme magi hver dag og hver natt.
Ikke sant?
-Vi kan fortsette å lyve. -Vent. Kan vi dra?
Dere sang nettopp en sang om hvor flott Kentaurverden er.
Den er utrolig.
Dere sa at moroa aldri tar slutt.
Det er alltid gøy.
Men hvordan kan dere si det når dere aldri forlater dette stedet?
Hun sa det.
Jeg har rett.
Flokken din kjeder seg.
Si det igjen.
Jeg tror dere synger og danser for å glemme sannheten.
At dere har latt dere fange her fordi det er trygt,
men egentlig synes dere det er kjedelig med stor K.
Og jeg er en hest. Hvordan kan jeg stave?
Dere sitter fast og kjeder dere. Men det må ikke være sånn.
Vil dere ikke se verden?
-Jo. -Jo.
Føle…
-Føle vinden i manen? -Jo!
Føle at skaller knuser under hovene deres?
-Vent. Hva? -Det vil jeg ikke.
-Det går bra. -Ja!
Vil dere ikke se hva som er utenfor barrieren?
-Jo! -Jo, absolutt.
Jeg kan ikke tro at jeg gjør dette, men husk, Hest, du gjør det for henne.
Hun synger nok som en engel.
Å nei.
Du bør varme opp stemmen før du begynner å synge.
-Syng noen skalaer. -Jeg kan varme opp!
Takk.
Ok.
Dere sa at veien rundt denne verdenen Er lagt med regnbuer
Og områdene er fylt med kentaurer Store og små
Så hvorfor sitter dere her Og gjør det samme gamle?
I stedet for å løpe ut Og se alt sammen
Men det krever litt dristighet Og litt magi
Hadde jeg bare hatt det Hadde jeg dratt alene
Magi, altså
Sammen går vi inn i det ukjente
Så si farvel til det gamle Og hallo til Regnbueveien
Følg
Følg fargene og lysene på veien
Og hvis vi alle drar
Sammen kan vi oppdage At vi kan finne vår egen
Vei
Det går bra Det går fint
Jeg finner deg der bortenfor lyset
Men det krever litt dristighet Og litt magi
Hadde jeg bare hatt det Hadde jeg dratt alene
Men det krever litt dristighet Og litt magi
Hadde jeg bare hatt det Hadde jeg dratt alene
Magi, altså
Sammen går vi inn i det ukjente
Så si ha det til det gamle
Og hallo til Regnbueveien
Tekst: Trine Friis