PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Celý můj život zuřila válka.
Ztratila jsem v ní otce.
Ztratila jsem v ní matku.
Tohle byla má jediná přítelkyně.
Chaos, krveprolití a bitvy. Jiný život jsme nepoznaly.
Artefakt.
Nevěděly jsme, odkud je ani co umí.
Ale měl být klíčem k vítězství.
Podle generála s ním přemůžeme ty zlé vetřelce.
Konečně jsme měly naději.
Ale když jsme se vrátily domů,
generál tam nebyl.
Ne.
To nic. Jsem tu s tebou.
Nic se ti nestane.
Je to dobré.
Nic ti není.
Nikdy tě neopustím.
Zůstanu
a budu bojovat.
S tebou.
Je to dobré.
Nic to není.
Zůstanu tu i v té nejtemnější noci.
Pořád dál
budu bojovat.
S tebou.
Ne!
Zůstaň se mnou!
Ne!
Je to dobré. Nic ti není.
Co je to?
Jezdkyně?
Kde jsi?
Cože?
Ahoj.
- Co se děje? - Já nevím!
Počkat.
Řekla jsem něco pusou?
A ty mi rozumíš?
Ano.
Jezdkyně! Kdepak jsi?
Tohle se mi zdá.
Asi jsem omdlela na bojišti nebo co.
Kde je válka?
Tohle je divné. Proč je všechno tak čisté a barevné?
Volné prostory mě děsí! Kde jsou všichni vojáci?
Zadní vrátka!
Mami, kdo to byl?
Nevím.
Nějaká podivnost.
Ahoj!
Divný cizák!
Ale ne!
Jejda!
Zdravím!
Co se děje?
Glendale, klid. Říkej si slova.
Dodávka! Jablečný džus! Jahodový dortík!
Tady jsi!
Proč jsi uteklo? Ani jsem se nestihl představit.
Sáhni na mě a umřeš.
Co to má s obličejem?
Vypadá to trochu děsivě, s tím protáhlým ksichtem, ne?
To je fuk. Nevypadá to děsivě. Je to jen škaredý.
A určitě to neumí tohle. Sleduj.
No jo.
Mrkej. Kochej se.
Těžká hlava. Padám!
Proč nemá ruce?
A co to má s tím zadkem?
- Hele. - Co?
Chci tomu sáhnout na ksicht.
Co? Ne. Přestaňte! Nechte toho! Jděte pryč!
Nesahejte na mě. Varuju vás!
- Jsem vycvičená válečnice. - Nechte toho!
Je tohle nová kamarádka?
Konečně! Už je to tak dávno!
Mám o koho pečovat.
Je to mimčo!
Tedy ne doslova.
- Děvče. - Spíš duchovní děcko.
Takové duchovní děťátko.
- Ne! - Wammawink?
Metaforické děťátko!
Wammawink? Ty znáš to metaforický dítě,
o kterým jsi teď mluvila?
Ano?
No, zdrhlo ti.
Co?
Ale kam šla?
Prý musí honem najít nějakou „Jezdkyni“,
protože když ji naposledy viděla…
Tolik se toho děje. Já…
Prý se musí vrátit do nějaký války,
protože s tou svojí Jezdkyní
měly důležitý úkol. A řekla spoustu slov,
který jsem úplně nepochytila.
A taky že podle ní jsi pěknej poděs. Její slova.
To všechno řekla, jo?
Musíme naši novou kámošku pěkně přivítat.
Tak co kdybychom to udělali hned?
Ahoj, nová kamarádko.
Ráda tě vidím.
Cože to?
Ahoj, nová kamarádko.
S námi se tu můžeš cítit jako doma.
Zdá se, že tam, odkud jsi, to není tak pěkné jako tady.
Kdo jsi?
Ale teď jsi tady a my tě nikdy nenecháme být.
Neznáme mezí!
Dostala ses do Kentaurie!
A nic lépe nepředstaví náš svět,
než tahle barevná sbírka zpěvu a tance.
Půl zvířecí, půl lidské tvory tu poznáš.
Vítej v Kentaurii.
Tady máš nejlepší přátele.
Jsme různí, ale pořád spolu.
- Jupí! - Závisíme na sobě.
Ale tak nám to vyhovuje.
Jasně, vedli jsme válku
s bezohlednou hordou divokých útočníků.
Dohodli jsme se, že o tom nebudeme mluvit!
Ale předstírejme, že jsme v pohodě.
Vítej v Kentaurii!
V partě kentauřích kluků a holek.
- Přátelštější místo nenajdeš. - Nekonečná zábava.
Když žiješ
v Kentaurii.
Paráda.
- Hej, nová… - Kam šla?
Nová kamarádko?
Nevychovanec. Zase utekla.
Hele, vrátí se naše duchovní dítě pro tohle?
Protože, víš,
já to chci.
Jo, vrátí se.
Co to mělo být?
Musím běžet!
Dobře. Tak jo.
Miluju tě!
Miluju tě.
PLÁN A
Co to je?
Klisno.
Co? Počkej. Kde jsi?
Počkej.
Jsem pořád tady.
Nerada ruším.
Tomu nebudete věřit.
Víte, že je tam kupole?
Je tam kupole!
Koukněte. Teď umím ukazovat.
Jako člověk, chápete.
Neuvěřitelný.
Kdo se připlazil zpět? Možná ji pozveme na vtipné lívanečky.
- Možná ne. - Nechci lívanečky.
Zajímá mě, jak kudy ven kupole.
Zpod kupole se nedostaneš bez kouzla.
Dobře. Co je kouzlo?
„Co je kouzlo?“
Luskáš prsty? Dobře. Kam jdeš?
Proč mluvit, když můžeme zpívat
o kouzlu v naší noční kouzelné písni?
To není nutný…
Každý kentaur je plný kouzla, to ti chceme dokázat.
Máme ho v očích, hřívách, v kouzelných kopytech.
To kouzlo je možná hloupé, ale my ho máme rádi.
Protože, má přítelkyně, kouzla jsou s námi už odpradávna.
Kouzla.
To je kouzlo Slušivá hříva.
Třpytivá mrknutí naplní svět třpytem.
- Fešák na osm sekund. - A Dlouhý krk.
Roztřesené nohy vždy zabodují.
- Portálové bříško. - Bystré oči.
Z mých skvrn jsou mrknutím dorty.
Můžu střílet miniatury sebe samé
z kopyta.
Nech toho.
Díky.
Co je to?
Proč jsi mě udělala?
Kam to uteklo?
To nikdo neví.
Fuj.
- Tak tohle děláte každý večer? - Každý den a každou noc!
Zpíváme písně, kouzlíme,
kouzlíme podle písní zpívaných při kouzlení.
Dobře. Chápu to.
A jediná kouzla, která umíte,
jsou Portálové bříško a sekundový Fešák?
Střílím své zmenšeniny z kopyta!
Už to nedělej.
Nepotřebuju kouzla, jasný?
Sem jsem přišla bez nich. Jen s ním.
Počkat. Moment.
Kde je? Kam zmizel?
Kde je artefakt?
Glendale?
No dobře, když to musí být.
Promiň. Jde o to,
že když si beru, co mi nepatří, mám pocit, že skutečně žiju.
Omluv moje stádo.
Jsou to pošuci.
Vy jste stádo? Nevypadáte tak.
Ale jsme. Naše stádo je možná nezvyklé,
ale staráme se jeden o druhého.
Tak to v rodinách chodí.
Ty to neznáš?
Ale znám.
Proto mi pomozte vrátit se k Jezdkyni.
- S tím ti pomůže jen kentauří šaman! - Glendale.
Jsou to nejmocnější a nejkouzelnější bytosti
v celé Kentaurii.
Už jen to slovo „šaman“ mě plní úzkostí,
jakou jsem nezažila.
- Dobrý. - Vezmeš mě k šamanovi?
V Kentauřím údolí nejsou.
Pomozte mi odejít z údolí.
Jémine!
Odejít z údolí?
A proč ne? Co je za ním?
Duhová cesta vede kolem celé Kentaurie.
Nevíme.
Nevíme, co tam je.
- Něco víc než tady. - Durpletone!
Ve světě žije pět kentauřích šamanů.
Zuliusi!
No co je? Znáš mě.
Nesmím jí to říct, a tím víc to chci udělat.
Naše stádo je tady moc šťastné.
Je tu zábava. Kouzla. Ale hlavně je tu bezpečno.
Ale vždyť děláte celé dny to samé.
Copak vás to nikdy nenudí?
Ne.
Zbožňujou to tady. Všichni to tu zbožňujeme. Že jo?
Moc rádi děláme stejná kouzla každý den a každou noc.
Že ano?
- Asi ti budu dál lhát. - Počkat. Můžeme odejít?
Zrovna jste zpívali, jak je Kentaurie úžasná.
Ona je úžasná.
Říkali jste, že tu zábava nekončí.
Zábava je nonstop.
Jak to můžete tvrdit, když pořád trčíte tady?
Řekla to.
Mám pravdu, že? Tvoje stádo se tady kouše kentauří nudou.
Zopakuj to.
Podle mě zpíváte a tancujete, abyste si nemuseli přiznat pravdu.
Že jste se tu zahrabali v milém bezpečí,
ale v skrytu zažíváte nudu s velkým N.
A nemyslím to nadneseně. Jsem kůň. Odkdy umím hláskovat?
Trčíte tady a nudíte se.
Ale nemusí to tak být.
Copak nechcete vidět svět?
- Jo. - Jo.
Cítit…
- Cítit vítr v hřívách? - Jo!
Cítit pod kopyty křupání lebek?
- Počkat. Co? - To nechci.
- Já jo. - Jo!
Nechcete vidět, co je za tou bariérou?
- Jo! - Já teda rozhodně.
Nemůžu uvěřit, že to udělám, ale dělám to pro ni.
Určitě má hlas anděla.
Ale ne.
Než začneš zpívat, měla by ses rozcvičit.
- Víš, projet stupnice. - Umím se rozezpívat!
Děkuju.
Tak jo.
Podle vás je cesta kolem tohoto světa dlážděná duhou.
A krajina je plná kentaurů, velkých i malých.
Tak proč sedíte tady a děláte pořád to samé?
Místo abyste odsud vyběhli
a prohlédli si svět na vlastní oči?
Ale to chce trochu odvahy a trochu kouzel.
Kdybych je měla, poběžím sama.
Myslím ta kouzla.
Společně se vydáme do neznáma.
Dejte sbohem staré nudě a vyrazte na Duhovou cestu.
Sledujte,
sledujte barvy a světla nad cestou.
A když půjdeme všichni,
společně zjistíme, že to může být
naše cesta.
Je to dobré. Nic ti není.
Najdu tě za tím světlem.
Ale chce to trochu odvahy a trochu kouzel.
Šla bych sama, kdybych je měla.
Chce to trochu odvahy a trochu kouzel.
Šla bych sama, kdybych je měla.
Ta vaše kouzla.
Společně půjdeme do neznáma.
Tak dejte sbohem staré nudě.
A vyrazte na Duhovou cestu.
Překlad titulků: Markéta Demlová