А сега отворете учебниците на страница 44. Готови ли сте?
Господин Йокота, прощавайте за закъснението...
Катаяма, какво ти има на гърба?
Ами... Малко се е подул.
Хоп...
- Какво е това? - Гадост, като охлювна черупка.
- Колко гнусно. - Ужас!
Спиралата...
Какъв беше този шум?
Змии! Две змии са се увили една около друга.
Гадост, отвратително. Бият се, нали?
Усукват се... Извратени са като родителите ни.
Не се бият. Сношават се.
- Още не се знае къде е Азами. - Да.
Сигурно ти е било трудно, Кирие.
Полицията те разпита подробно, нали?
- Да. - Кажи ми, Кирие.
Знаеш ли, че отново правят погребения в земята?
- В земята ли? - Заравят труповете.
Напоследък над крематориума се вият огромни спирали от дим.
Да...
Казват, че причината е повреда в инсинератора
и специфичните времеви условия.
И в други градове се виели спирали над крематориумите.
Но само когато кремирали хора от Куроузу. Колко загадъчно!
Сега ги заравят, за да не се извива димът в спирала.
Но по пътя към училище минаваме през гробище с пресни трупове...
Много е страшно.
Да се прибираме.
- Гошима, обичам те! - Не ни плаши така, Ямагучи!
- Стреснахте ли се? - Няма смисъл да се стараеш.
- Кирие си има гадже. - Знам. Но аз...
Искам да си хвана красавица като теб и да изненадам всички.
Писна ми. Ето защо ти лепят странни прякори като Изскачащия палячо!
Обичам да стряскам хората.
Не искам да имам общо с твоите пакости.
Не ме безпокой повече. Да вървим, Шихо.
Гошима! Няма да се откажа.
Ще те накарам да хлътнеш по мен!
- Негодник! - Казахме ти да не я доближаваш!
Хайде. Тръгваме, Йорико!
- Не! Пусни ме, татко! - Йорико!
- Проклетник! - Казунори!
- Ела тук! - Не! Казунори!
Добре ли си?
Казунори...
- Извратени са. - Кои?
Помниш ли? Преместих се тук в началното училище.
Настанихме се в онзи стар, изоставен дом,
който местните наричат "бедняшката къща".
Да. С Шюичи се отбивахме от време на време.
Семейството на Йорико живее в същата къща.
Но не се разбираме. Душите им се озлобяват.
Навярно не искат да приемат нищетата, в която живеем.
Затова се изкривяват... Единствено така могат да се защитят.
А когато извратеняците се сблъскат и се усучат,
нещата излизат извън контрол. Да се разплетат, е невъзможно.
Наричаш ги извратеняци... Но ти не си такъв, Казунори.
Да. Благодаря ти, Гошима.
Вярвам, че двамата с Йорико все още не сме извратени.
Всъщност тя възнамерява да ми пристане.
- Какво? - Вдругиден, с влака.
- Обещай да не казваш на никого. - Няма.
Дано Казунори и Йорико да бъдат щастливи.
Разбирам... Нищо чудно, че семействата им се мразят.
Къщата е обхваната от проклятието на Спиралата.
- Какво? - Тя внася поквара в душите им.
Ако не ме лъжат очите, домът им е страшно злокобен.
Напоследък Спиралата започва да осквернява целия град.
Погледни.
Спиралата има силата да всмуква хора в центъра си и щом обладае някого,
човекът неизменно започва да привлича другите към себе си.
Между другото, Кирие... Косата ти е станала много дълга.
Какво?
Като се замисля, наистина взе да изглежда по-дълга.
Гошима. Какво си направила с косата си?
Моля?
Нямам представа как се е накъдрила.
Защо не си направиш плитки?
- Ще те сплета, ако искаш. - Благодаря ти, Секино.
Структурата на ДНК се нарича двойна спирала.
Представете си две успоредни нишки, които образуват усукана стълба.
Всяка от двете части си има ясен скелет,
съставен от захарофосфатни единици...
Стига вече!
Браздите се сдвояват в центъра на спиралата...
- Каква е тази твар?! - Отвратително!
- Това е Катаяма... - Не може да бъде!
- Ужас! - Сериозно ли?
Катаяма е. Вижте му физиономията!
Очите му изскочиха!
Отрежете я. Възможно най-късо.
- Сигурна ли сте? - Да, гадна е.
Добре, режем късо.
Чудовище!
Това не е нормално... Да я заведем в болницата!
- Како! - Кирие!
- Бързо, трябва й лекар! - Не мога да дишам!
Косата й беснее. Затова я души.
Опитала се е да я отреже, затова иска да я убие!
Не говори глупости! Тя не би се удушила сама.
Скъпа. Може би Мицуо има право.
Какво ви става?
Гошима...
Хей, ти! Какво й става на косата ти?
Гошима... Ще видиш ти, като изпъкна повече от теб.
Да знаете само какво изяде Охльо Бохльо за закуска!
Плевелите от курника!
"Охльо Бохльо" ли? Прекаляваш, Цумура.
Гадост...
Не се е прибирал от няколко дни. Значи е бил на училище?
Това е синът ви.
Това е нелепо! Как така е синът ни?! Не приемам глупавите ви шеги!
- Хайде, прибираме се. - Да.
Горкият Катаяма...
Почакай!
Шюичи...
Гошима, приеми любовта ми!
Съжалявам, не мога.
Поне виж какво има вътре.
Аз вече имам гадже. Създаваш ми неприятности.
Как да те накарам да приемеш чувствата ми към теб?
Вярно! Гледай, Гошима.
Ще спра тази кола със силата на любовта си!
Ямагучи!
Обичам те...
- Изскачащия палячо го блъснала кола. - Стряскащо.
Тялото му се увило около предната гума и се смачкало.
- Не отново! - Катаяма е избягал от клетката.
- Не, не е той. Това е... - Цумура!
Гошима.
Какво ще кажеш? Сега привличам ли внимание?
Няма да загубя. Ще стана първа.
Хайде. Ела ми, Гошима!
Секино... Не искам да се съревновавам с теб...
Само една от нас може да е в центъра на вниманието!
Много ме дразниш!
Кирие!
Кирие. Дръж се, ще я отрежа.
Сега аз изпъквам най-много в града!
Вижте ме. Всички да ме огледат!
Уморих се... Но трябва да изпъкна още...
Още... Още внимание...
Кирие!
- Шюичи... - Имаме проблем!
Катаяма и Цумура избягаха! Ако не ги намерим, ще стане лошо.
Господин Йокота! Не ги убивайте.
След сношението снесоха яйца.
Сношили са се? Но и двамата са мъже!
Охлювите са хермафродити, няма разлика в пола.
Ако тези твари се излюпят, в града ще настъпи хаос.
Престанете! Не мачкайте яйцата...
Нямам избор. Вече не са хора!
Охльохора са!
- Ама че лудост... - Казунори...
Къде отиваш? Не си добре.
На гарата. Казунори и Йорико ще избягат!
- Ще избягат?! - Да.
Напускат града. Дано поне те да се измъкнат...
Приставането е умно решение, но наистина ли ще дойдат?
Ще дойдат всеки момент. Ще вземат влака в шест и половина.
Какво има? Защо тичате?
Родителите ни завариха да напускаме дома си.
Бащите ни ни преследват! Вече наблюдават гарата.
- И сега какво? - Да тръгнем по плажната ивица.
- Ще ви помогнем. - Благодаря, Шюичи.
- Ето ги! - Насам!
Казунори! Спри да вършиш глупости. Бъди послушен и се върни!
Татко. Дръпни се от пътя!
Ето ги!
Казунори. Бягайте!
- Чакайте! - Казунори!
- Върнете се! - Не мога... да тичам повече.
- Йорико. - Нещастник!
Колко пъти трябва да те ударя, за да се освестиш?!
Казунори... Отново ще ни разделят, нали?
Не. Този път ще останем заедно.
Ще извъртим телата си. Ето така!
Йорико.
- Йорико. Дай ръка! - Казунори!
- Какво става? - Йорико. Сега ще ти помогна!
Стяга! Втвърдява се като стоманени въжета!
Татко, престани.
Повече няма да се разделим.
Точно така. Заедно завинаги.
Извинете, всичко наред ли е?
Какво да не е наред? Прибирам се.
Странното е, че колкото и да ходя, не се доближавам до дома си...
Някой да помогне! Не мога да вървя в права линия.
Чухте ли, че черният фар е светнал снощи?
Той не беше ли счупен от години? Кога успяха да го поправят?
Всеки, който видел светлината ясно, полудявал.
Леле, колко страшно!
Господин Йокота.
Дори господин Йокота се превърна в охльочовек...
Ето те, како! Ела бързо!
Какво има пък сега?
Изглежда, снощи е заседнал в плитчините.
А времето беше спокойно. И фарът светеше.
След като корабът заседнал в плитчините,
тримата души от екипажа взели да се въртят в кръг на палубата.
После паднали в морето. Спасили единия, а другите изчезнали.
Впрочем, снощи петима експерти дойдоха да проверят фара.
Всичките са изчезнали безследно!
Мицуо?
Мицуо!
Мицуо. Слез оттам!
- Тези стълби са много интересни! - Да се качим по-нагоре, Мицуо.
- Да! - Какво да се прави, качвам се...
Колко странно...
Колкото и стълби да изкачвам, така и не стигам до върха.
Сякаш се въртя в кръг на едно и също място...
И мирише на нещо изгоряло...
Главата ми странно натежава.
- Помощ! - Мицуо!
Мицуо и приятелят му се качиха горе. Искаха да проучат още.
Ще ги настигна, вие се прибирайте!
- Добре. - Бързо, не спирайте!
Како, страх ме е! Спиралата се е вторачила в нас.
Това са лещите на фара.
Френеловите лещи имат концентрични кръгове.
Но защо ли са в този вид?
Сякаш целите са изкривени...
И преди малко...
О, не!
Вие двамата слизайте!
Фарът ще светне по залез слънце.
- Трябва да се махнем преди това! - Какво? Защо?
Светлината сигурно е страшно гореща.
Стъклото ще се стопи. И после...
Бързо! Хайде, слизайте!
Какво става? Какво ще се случи?
Ще говорим после, сега тичайте!
Идва... Горещината идва!
Хайде! Побързайте!
Хей, ти!
Събудена от дългия си сън,
светлината на фара бавно ни обля,
докато Спиралата ни поглъщаше,
и огря града, неспособен да й се противопостави.
Превод МАРТИНА НЕДЕЛЧЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО