Nitko ih nije dobio otkad ih je pogodio tajfuna broj dva?
Nije. Zatim su ih pogodili tajfuni tri, četiri, pet i šest.
Nitko ne zna kakvo je stanje ni je li 6000 stanovnika dobro.
Od izvjestitelja zasad ništa.
Nakon tunela stižemo u Kurouzu.
Brže! Tornado!
Jeste li dobro?
Sakagami! Endo...
Što da radim? Moram naći pomoć.
Kao da je nešto u zraku.
Umišljam li ili se moj dah pretvara u spiralu?
Gdje su svi? Zašto je tako tiho?
Ovo je posljedica tajfuna?
Izvjestiteljski helikopter!
Vrtlog?
U zaklon! -Polako.
Da! Osnovna škola ispred nas! Pripremite se za napad!
Primljeno! -Združite se!
Izgleda zabavno. Mogao bih se pridružiti Leptirskoj bandi.
I ne pomišljaj! Mnogi su poginuli oponašajući ih.
Leptirska banda? -Bitange kojima je ovo izlika da divljaju.
Hvala vam. Vaš sam dužnik. -Nema na čemu.
Ozlijeđena si. Možeš li hodati? -Mogu.
Jesi li ti jedna od onih volonterki? -Mitsuo, uspori.
Ne, ja sam reporterka s Toyo TV-a. Chie Maruyama.
Toyo TV? -Tiše! - Zato si mi poznata.
Ja sam Kirie Goshima. Ovo je moj brat Mitsuo.
Tražili smo namirnice.
Svaki nagli pokret pokrenut će vrtlog.
Grad vjeruje da je to povezano
s energijom šest tajfuna koje je usisalo ono jezero.
Ono s vrtlogom? To je Jezero vretenaca.
Jezero je usisalo tajfune? - Nitko ne zna zasigurno.
Zato se vučemo sporo kao puž.
Čak ga i dah može pokrenuti. Govori blago.
Zvuči kao leptirov efekt. Lepet krila izazove oluju negdje u svijetu.
Vratimo se u sklonište da saniramo posjekotine.
Stigli smo. Uđi.
Makni se malo. -Miruj!
Vidi, još ljudi. - Nema mjesta. Gubite se!
Nije pravedno! Mi smo ovdje stanovali prije vas.
Dobro došla natrag, mila. -Dovela si gošću?
Sve je poludjelo. Spirale su izludjele grad.
Dosta mi je tvojeg mrmljanja, mali!
Poludjelo... Sve je poludjelo...
Dosta! Marš van!
Shuichi! Jesi li dobro?
Sad ima više mjesta!
Što ćemo sada? - Potražiti drugo sklonište.
Nema ih više. Sva su krcata.
Nastavit ćemo tražiti. Vani je previše opasno zbog vrtloga.
Moramo otići iz ovog grada što prije.
Da, samo što... - Svi kažu da nema izlaza.
Ja želim ostati ovdje. Vratiti se svom lončarstvu.
Želim obnoviti svoju peć i usavršiti svoju umjetnost.
Savladati umjetnost spirale. Za to trebam glinu iz jezera.
Nemoguće. Jezero se pretvorilo u golemi vrtlog.
Poludjelo... Sve je poludjelo...
Kraj se bliži. Ovaj grad će se pretvoriti u spiralu.
Vjerujte mi, postat će spirala.
Ne viči! -Što je to?
Ljudi-puževi. Sve ih je više.
Nešto dobro miriše. Kao roštilj. -Mitsuo.
To je ona banda.
Mitsuo.
Ovaj je pečen.
Jedu ljude-puževe.
Mali, hoćeš li malo puža?
Puža? Nekoć su to bili ljudi poput nas. -Bili su ljudi?
Koga briga. Hoćete vi, damice?
Pridružite nam se. Kraljevski ćete se gostiti.
Ne želimo se pridružiti vašoj Leptirskoj bandi.
Dugo već nismo Leptirska banda.
Cvjetni nektar je kamilica.
Mi smo sad mesožderska Vretenčeva banda.
Jumbo vretenca. - Ne mala vretenca.
Dalje od njih! -Goni se, starkeljo. Ako želiš živjeti.
Dalje, rekoh!
Ne! Tata! -Mili!
Što si učinio?
Ostavio nas je. - Moramo ga sustići.
Idemo!
Kirie! -Chie!
Dvije žene bježe ispred! - Združite se i za njima! -Važi!
Chie, slijedi moj prst!
Jezero. Tornado nas vuče prema jezeru! Usisat će nas!
Koji je to vrag? Natrag!
Shuichi?
Poludjelo... Sve je poludjelo...
Polako. -Hodaj polako.
Vrtlog! Dolje!
Izgubili smo još nekoliko.
Dobro ste? - Jesmo. Svi smo dobro.
Došao samo ovamo volontirati prije pet dana.
Ja prije četiri tražiti rodbinu s kojom sam izgubio kontakt.
No beznadno je. -Pokušavamo pobjeći odavde, ali nema izlaza.
Kamo god krenuli, završimo ovdje. Kao da cesta ide u krug.
Beskrajno sam hodao tunelom. Kraju ni traga.
Vodio je u krug.
Postalo je tako gadno da sam skoro kliznuo u tamu.
Nije bilo druge nego vratiti se.
Ajme.
Htjeli smo pobjeći morem, ali tajfun je razorio sve brodove.
Napravili smo splav.
Ubrzo smo vidjeli drugu skupinu na splavi.
Iznenada, progutao ih je vrtlog.
Pred našim očima.
Nema izlaza. Ali tko zna, možda smo mi sretnici.
Istina. Neke je teška trauma otjerala u ludilu.
Odakle ste vi došli?
Sve kuće u nizu su zauzete. Vrtlog je ozlijedio moju mamu, nepokretna je.
Zasad boravimo ovdje.
Mama, još te boli? -Dobro sam.
Jesi li našla oca? -Tražili smo ga posvuda, ali ništa.
Znala sam! Vrtlog ga je odnio i ubio.
Ne brini se. Sigurno je negdje dobro. -Ovdje nije sigurno.
Možda ima mjesta u nekoj kući u nizu. Idemo pogledati.
Ne shvaćam. Čak su i betonske zgrade nestabilne.
Kako te kuće u nizu još stoje?
Shvaćam što želiš reći. Jako davno su sagrađene.
Koliko ih ima? - Nikad nisam brojala.
Ima ih u centru grada i nešto više u predgrađu.
Možda u udaljenijima ima mjesta.
Ali, ovim tempom nećemo stići prije mraka.
Nismo se predstavili. Ja sam Tanizaki. -A ja sam Takimoto.
Drago mi je.
Ima već dosta da smo sreli ljude u gradu. Iscrpljeni smo.
Nešto nije u redu s mojim leđima. Pogledaš?
Tvoja leđa?
Preobrazba je već počela. Uskoro će postati čovjek-puž.
Zašto se mnogi iznenada preobražavaju u ljude-puževe?
Možda jer se krećemo tako sporo.
Tako sporo da nas prokletstvo spirale sustiže.
Možda smo mi iduće žrtve.
Kako to misliš? - Pogledaj me. -Dobro si.
A ja?
Togawa, imaš spiralu na leđima. -Šališ se! -Tiše!
Nije važno. Moramo brzo pronaći smještaj.
Ne znamo zašto se ljudi preobražavaju u puževe.
Zašto misliš da je u zatvorenom sigurnije?
Misliš da će ta spirala nestati u kući?
Odakle da ja znam? Ali znamo da je to najsigurnije mjesto u gradu.
Molim vas, otvorite nam. Vani ćemo se pretvoriti u puževe.
Gubite se! Nema mjesta. Pokušajte negdje drugdje.
Ne možete tako!
Preklinjem vas, već se pretvaram u puža.
Briši. Briga me u što se pretvaraš.
Ti si bolestan. Ulazim milom ili silom. -Tako je!
I mi! -Ulazimo!
Otvorilo se!
Gadovi! -Pušite!
Idemo! -Zajedno!
Uspjeli smo! Ulazite!
Što se događa?
Rekao sam vam, nema mjesta.
Čuvali smo stražu, ali ljudi su ulazili. Pogledajte što se dogodilo!
Od guranja naša su se tijela toliko ispreplela da se ne možemo osloboditi.
Što rade?
Pokrivaju izložena tijela letvama.
Žele proširiti kuću.
Proširuju kuću u nizu? -Da. Možda je možemo nadograditi.
Čekaj, Tanizaki. Planiraš ostati ovdje?
Trebamo razmišljati o bijegu.
Čak i ako uđemo u kuću,
ako se pretvorimo u jedno od tih čudovišta, čeka nas pakao.
Dolje!
Već jesmo u paklu. Radije bi umro ovdje ili živio u kući?
Samo želim otići odavde. - Ima pravo. Mora postojati izlaz.
Pogledajte!
Spasilački brodovi!
Napokon stižu upomoć!
Sjajno, Kirie. Moramo javiti tvojoj mami i Mitsuu.
Ali još nismo našli mog tatu.
Samo ovo je ostalo? Nedovoljno da se nasitimo.
Ovdje ima mesa!
Mesa?
To je meso ljudi-puževa. Banda ga je sigurno ostavila.
Meso ljudi-puževa. Sad ih nazivamo mesom...
Ali, nemamo izbora.
Ukusno je, šteta što se nismo ranije najeli. -Da!
Čim se Okamoto preobrazi u puža, skuhat ćemo ga.
Jedite. Inače nećete preživjeti.
Oni više nisu ljudi.
Jedite!
Shuichi...
Sklonište je nestalo.
Što se dogodilo?
Seko! -Mitsuo!
Ovdje sam!
Pogodio te vrtlog? Gdje je mama?
Odnio ju je vrtlog! - Što si rekao?
Kirie, čekaj. Pogledaj Mitsuova leđa.
Ako izađemo iz grada prije nego preobrazbe, vratit će se na staro.
Kada bude na sigurnom, vratit ću se tražiti roditelje.
Ali kako? Tunel i more su opasni.
Planine su mogućnost. Možda postoji neotkriveni šumski put.
Uzalud. Već nas je obilježilo nemilosrdno prokletstvo spirale.
Imaš pravo. Bolje i to nego samo sjediti.
Da. Odaberimo smjer.
Uzalud...
Seko, leđa me jako svrbe.
Još malo i izaći ćemo iz grada. Tada će ti biti bolje.
Kuće u nizu okružuju Jezero vretenaca.
Pogledajte!
Netko popravlja onu kuću. -I stvara vrtloge!
Je li to... Nije li to Tanizaki?
Kamo bježite? Proširit ću ovu kuću prije nego što se vratite!
Koliko daleko ide ova staza?
Umoran sam.
Neobično je. Odavno smo trebali doći do ceste.
Novopridošlice koji su zalutali u grad.
Takemoto. Odakle vi ovdje?
A vi? -Što s nama? Pokušavamo izaći iz grada.
Ova staza inače vodi preko planina do susjednog grada.
Kako? Cesta je u onom smjeru.
Vidjeli smo da idete uz planinu, pa krenuli za vama.
Sve ceste idu u krug! Nikad nećemo izaći odavde!
Smiri se. Pogledat ćemo što je ispred nas.
Kvragu. Hodamo u beskrajnom krugu.
Idemo jesti. Pitam se kakvog su okusa sirovi. -Zvuči slasno.
Sakrio se u kućicu. - Prespor si! Razbijmo ga!
Čekaj. Znate li da neki kukci ovako jedu puževe?
Dosta! -Nemoj sve pojesti!
Kirie, hajdemo odavde. -Da.
Spirala ih je dohvatila.
Znate li gdje smo ili koliko još? -Pojma nemam.
Rekao sam vam da nema izlaza.
Obilježilo nas je prokletstvo.
Godovi pokazuju na sjever.
Shuichi... Vrati nam se.
Tata! To je moj tata!
Smiri se. Nije stvaran.
Kao da nam vrijeme klizi kroz prste.
Kao da se krećemo usporeno.
Zašto bježite od nas?
Ne bježimo. Mi...
Zašto mali ima nabrekla leđa?
To je ruksak.
Izgleda umorno. Ja ću ga nositi.
Dopusti meni. -Hvala ti.
Jako sam gladan. Ima li ovdje puževa?
Nema. Što bi radili na planini?
Znao sam! - Kako ćemo ga pojesti?
Bježimo!
Mitsuo, možeš li spuznuti niz liticu?
Možeš ti to.
Hajde, idi!
Moraš ići! Udarit ću te! Samo idi!
Požuri se!
Vratit ću se po tebe. Obećajem.
Opet bježite od nas? - Dajte nam tog puža.
Isto želiš sirovog? - Naravno da želimo.
Sjećate se kako je Okamoto bio ukusan?
Uvukli smo se u njegovu kućicu i pojeli meke obraze i slatko lišce.
Bilo je slasno!
Spirala ih je proklela. - Vratimo se zasad u grad.
Ovo ne može biti Kurouzu.
Sigurno smo nabasali na neki drugi grad pod prokletstvom spirale.
Ovo jest Kurouzu.
Kuće u nizu?
Proširili su ih gradeći prema van s oba kraja.
Kako je to uopće moguće? Počeli su ih širiti kad smo otišli.
Rekla si ranije, vrijeme nam je klizilo kroz prste dok smo tumarali planinama.
Kako su tako sljubljene? Kao da su povezane u oblik spirale.
Možda je suprotno.
Možda je nekoć davno postojala jedna spirala.
S godinama je propadala dok nisu ostali samo ostaci.
Ovo je zapravo izvorni grad.
Moram ući i potražiti majku i oca.
Vi tražite izlaz. Sustići ću vas.
Ne budi smiješna. Pomoći ćemo ti.
Srce spirale...
Želim riješiti misterij spirale.
Tanizaki!
To ste vi, djeco. Koliko je prošlo?
Nimalo niste ostarjeli. - Čekaj. Koliko je prošlo?
Godine. Još ima praznina, uličica blokiranih betonom
i ostataka starih zidina, pa je ovo pravi labirint.
No, širenje će uskoro završiti.
Stanovnici šire kuće iznutra.
Marljivi su, moram im to priznati.
Znaš li gdje su moji roditelji?
Odnio ih je vrtlog.
Moj je otac lončar. -Lončar?
Čuo sam za par koji se još bavi lončarstvom kraj jezera.
Čekaj! Ozbiljno? -Da.
Nisam ih upoznao, ali on stalno ponavlja
da je lončarstvo umjetnost spirale.
Znala sam! Živi su. - Kirie, to je divna vijest.
Hvala ti, Tanizaki. Idem onamo. -Sretno!
No čudit će me ako se imalo približiš.
Čak ni ja nikad nisam bio na Jezeru vretenaca.
Pitam se je li cijela spirala prepuna ljudi.
Ako je ovo Kurouzu u izvornom obliku,
zašto su ondašnji ljudi ovo sagradili?
Moguće je da se ovo redovito ponavlja. -Da.
Možda svakog stoljeća ili svakih nekoliko stoljeća
prokletstvo spirale zahvaća svoje područje.
I svaki put stanovnici poprimaju svoj iskonski oblik.
Ako je tako, ne bi li postojali zapisi?
Možda je nešto prekinulo tradiciju.
Možda su svi koji su mogli prenijeti ta sjećanja izbrisani.
Gdje smo? -Ne mogu više hodati.
Pogledajte.
Nekoga kremiraju.
Može nam biti vodič. Požurimo dok ne izblijedi!
Otvor! Požurite se dok se ne zatvori!
Ne, Chie! Chie!
Kirie... -Chie!
Povezalo se! - Povezalo se!
I ovdje se povezalo! Sve je sada povezano!
Ovo je bilo ispod Jezera vretenaca.
Ulazim.
Moji mama i tata su dolje, jednostavno znam.
Oboje idemo.
U redu.
Dođi.
Povedi me. Dolje sigurno čeka nešto spektakularno.
Pusti me! -Povedi me!
Pusti je!
Shuichi!
Ne mogu se držati...
Bila je to golema ruševina ničemu nalik.
Svjetlo je bilo zasljepljujuće. Vidjela sam ga na spiralnom stubištu.
Stvarale su ga te spirale.
Bila sam okružena morem ljudi.
Sigurno su stigli iz kuće iznad.
A sada su preneraženo zurili u spirale.
Shuichi.
Shuichi, jesi li ovdje?
Kao da su se stopili s ruševinama.
Mama... Tata...
Nadala sam se ovdje vas naći.
Kirie...
Shuichi.
Kirie.
Osvrni se... Sve ove ruševine...
O tome se radilo.
Ovo je istina iza prokletstva.
Izgleda gotovo živo.
Mislim da posjeduje vlastitu volju.
Spirale privlače pogled promatrača prema središtu.
Štogod drevni graditelji kanili s ovom građevinom,
ove ruševine sada se vode vlastitim nagonom.
Mame ljude koji ništa ne slute
gladujući u redovitim intervalima.
Shuichi, ako je tako, što će sada biti s nama?
Ne mogu se više boriti protiv prokletstva spirale.
Kirie, učini sve da izađeš odavde.
Nešto mi govori da se prokletstvu bliži kraj.
Ni ja više nemam snage za borbu.
Želim ostati ovdje s tobom.
I samo tako prokletstvo spirale koje je opsjedalo naš grad okončalo se.
Ovaj naš mali, jezivi gradić
s vremenom se pretvorio u prah.
I rođen je kao novi grad.
I možda će ovoga puta njegovi stanovnici mirno živjeti.
Eri! Dobro došla natrag.
Satoshi?
Želiš li da zajedno odemo iz ovog grada?
Barem dok se te ruševine opet ne prenu iz drijemeža.
MEDIATRANSLATIONS