NEMOCNICE KUROUZU
KIRIE GOŠIMA
Hlemýžď.
Vnitřní orgán ucha, který zachycuje zvuky.
Dalo by se říct,
že je to zřejmě nejvýraznější spirála v lidském těle.
PRIMÁŘ
Paní Saito, zdá se, že se zlepšujete.
Ano, pane doktore, už se cítím mnohem lépe.
Stále vás děsí, když pomyslíte na spirály?
Ano. Příšerně.
Tak to nerad slyším. Zkusíme tedy tohle.
Odkážu vás na psychiatrickou léčebnu v Midorijamě.
Není to nemocnice pro... Šuiči.
Máte z toho nějaké obavy?
Není to jen stigma z psychiatrické nemocnice?
Ujišťuji vás, že se nemáte čeho bát.
Připomněl mi to ten anatomický plakát v ordinaci primáře.
Moje matka si oholila hlavu a ořízla konečky prstů.
Teď, když je přesvědčená, že se zbavila
všech náznaků spirál na těle,
představ si, kdyby se dozvěděla o spirálách v uších.
Zatraceně! Další komáří roj!
Komáří samci tvoří roj jako součást pářícího rituálu.
Má tvar spirály.
Teď, když jsi to zmínil, vídám jich hodně.
Proč je v poslední době tolik komárů?
To je to prokletí. Prokletí spirály.
Další sanitka!
Jen dnes ráno bylo přijato více než deset těhotných.
Údajně kvůli nevolnosti po tisícovkách komářích štípanců.
Slečno Gošimo? Porodní oddělení je plné,
- takže musíme využít i váš pokoj. - Jistě.
Keiko?
- Vy se znáte? - Ano, je to moje sestřenice!
KEIKO NAKAJAMA KIRIE GOŠIMA
- Děkuju ti, Kirie. - Za málo.
Keiko, co to je? Docela to váží.
- Můžeš mi to dát do skřínky? - Jasně.
NEMOCNICE KUROUZU
3. díl
NEMOCNICE KUROUZU
Bože, ten pacient je mrtvý!
- A tady jsou další dva! - Cože, dva?!
Co se jim stalo?
Zdá se, že jejich těla jsou samá bodná rána.
Ano. Ať už je příčina jakákoli,
jejich těla jsou zcela bez krve.
Musíme zavolat policii!
Byli zavražděni?
Ale já jsem v noci nic neslyšel, a ty?
Jediné, co si vybavuju, bylo bzučení komárů.
KEIKO NAKAJAMA KIRIE GOŠIMA
Nemůžu uvěřit, že tu došlo k vraždě. A třikrát!
Představ si to, Kirie, to miminko se začalo trochu hýbat.
Páni. Vážně?
- Kirie, jak se cítíš? - Šuiči!
Další komár! Ze mě nevysaješ ani kapku!
Šuiči!
Kirie, to jsi věděla?
Krev sají jen komáří samičky, které kladou vajíčka.
Živí se krví zvířat, aby uživily vajíčka v břiše.
Co tu děláte?! Musíte jít pryč! Hned!
Omlouvám se, Keiko! Poslední dobou se chová nějak divně.
To nic, Kirie.
NEMOCNICE KUROUZU
Keiko, nenech se poštípat od těch komárů, ano?
Díky, ale to je v pořádku. Komáři mi nevadí.
Vlastně je mám ráda. Mám je moc ráda.
Co to dělají?
Tady nemáš co dělat!
Co je to tu za kravál?!
Nechte mě bejt!
Tvoje krev! Chceme tvoji krev!
Co je to za povyk? Co se tady děje?
Dej nám krev!
- Myslím, že to pro dnešek stačí. - To bylo tak lahodné.
- Je čas vrátit se do pokojů. - Dobře, pojďme se prospat.
Ne tak rychle!
Myslíš, že spatříš naše tajemství a jen tak si odejdeš?
Přestaňte! Pomoz mi, Keiko, prosím!
- Krev... Dej mi svoji krev! - Keiko, proboha.
Zemři!
JUKIE SAITO
Lásko moje... Splyň se mnou v jednu spirálu!
Ne. Nikdy!
Jak rád bych se vplížil do spirály, co máš v uchu, miláčku!
Chci se do ní schoulit a usnout v ní!
NEMOCNICE KUROUZU
- Viděla jsem to na vlastní oči! - To mi přijde trochu přehnané.
Určitě se ti to jenom nezdálo?
Ne, mluvím pravdu. Ty těhotné ženy pily krev!
Tvůj otec říkal něco divného.
Něco o tom, že mám v uších spirály.
Ale táta je mrtvý. Byl to jen sen, mami.
Musím se ujistit! Musím se podívat na ten plakát.
Mami!
Doktore!
Je pryč! Ten plakát je pryč.
Byl už ošuntělý, tak jsem ho nechal vyhodit.
Co že jste? Tak to mi to budete muset říct sám.
Nelžete mi, doktore, mám v uchu nějakou spirálu?
Spirálu? Ovšemže ne, kde by se tam vzala?
Doopravdy?
Důležitější je, paní Saito, že vás ty rány na nohou bolí.
- Dejte jí něco na bolest. - Hned to bude.
Pojďte zpátky do pokoje, paní Saito.
Je to pravda? Je to vážně pravda?
JUKIE SAITO
Ale ne. Prosím, ne!
Máš je v uších!
Máš spirály v uších!
Mám ho v uších! Zalezl mi do spirál v uších!
Musím ho rychle dostat ven...
Prozatím jsme to zažehnali, když jsem sundal ten plakát,
ale myslím, že se na ni bude muset podívat specialista.
Dobře.
Proč se všechno kolem točí?
Moje tělo se točí pořád dokola...
Ne! Nechci se stát spirálou!
To vypadá jako...
NEMOCNICE KUROUZU
NOVOROZENCI
KIRIE GOŠIMA
- Myslím, že už jsem najedená. - Sotva ses toho dotkla.
Ty houby mi moc nechutnají. Páchnou trochu jako krev.
Ty houby jsou vynikající, že?
Náš porodník, dr. Kawamoto, říkal, že jsou prospěšné,
takže jich můžeme sníst, kolik chceme!
Mě přesvědčovat nemusíš! Stejně bych je jedla.
SESTERNA
Zajímalo by mě, co se děje.
Nemůžu se dočkat, až se vrátím pěkně zpátky do teplíčka!
- Ale můžeme se vrátit? - Jasně že jo.
Ten, co nás vyndal, nás může i vrátit.
Vsadím se, že teď vrací zpátky Makia!
- Doufám, že jsem další na řadě! - Já taky. Už se těším!
Jsi tak zlobivej!
To byl hlas Keiko!
- PORODNÍ SÁL - Tady!
Dr. Kawamoto! Slyšela jsem Keiko křičet!
Roztomilost dítěte je prostředek,
který mu umožňuje bezpečně dospět k samostatnosti.
Ti jsou ale houževnatí. Přestřihávám jim pupeční šňůry,
a přesto se placenta pořád regeneruje.
Placenta jim dorůstá na samém konci pupeční šňůry.
Tak odhodlaně se chtějí vrátit do své milované dělohy.
Jejich upřednostňované bytí.
A ty houbovité věci se spirálovými vzory všude kolem...
Ano, to jsou placenty.
Začaly spontánně růst, když jsme je zde na tomto sále odrodili.
Keiko!
Doktore, prosím. Potřebuju krev!
Co to děláte? Pusťte mě!
Potřebuju krev! Hned teď!
Lahodné... Tak lahodné...
- Taková spousta hub! - Podívej se na ně!
Víc... Já chci víc!
- Děkuju vám za všechno. - Dávejte na sebe pozor, ano?
- Tak pojď! Jdeme! - To bolí!
Dnes večer pořádáme oslavu na počest Kirie!
Doufáme, že přijdeš, Šuiči.
Oslava? Hurá!
Máte dům hned vedle Jezírka vážek,
které je úplně zamořené spirálami!
Oslava! Tak dělej!
- Vítej doma, Kirie! - Jo, vítej doma, ségra!
Děkuju.
Šuiči, nestyď se. Jen se do toho pusť.
Dobře. Moc děkuju.
Páni, ty jsi měl ale hlad!
Šuiči, měl bys chodit častěji.
Co se děje, Šuiči?
Taky sis toho všiml, viď?
Jsem na ten výtvor docela hrdý.
Tvůj otec doopravdy rozuměl umění!
Přišel za mnou, než zemřel,
a řekl, že hrnčířství je ztělesnění spirály.
Jeho slova mi otevřela oči k opravdovému umění.
Jak se tajfun blíží k japonské pevnině...
Chudák Šuiči toho moc nesnědl, co?
Jo... Jsou fakt strašidelný.
Poslední dobou tvoří samý divný věci.
Obličej...
Ty obličeje vypadají jako Šuičiho rodiče!
Šuiči!
Musím se podívat do té pece!
Šuiči. Jak dlouho už tam jsi?
Volají na mě. Někdo na mě volá zevnitř té vypalovací pece!
Nebuď k smíchu, to není možné.
Šuiči!
Pomoz nám, Šuiči! Šuiči!
Jak to? Jak můžou být máma a táta v té peci?!
Šuiči!
Zavolám hasiče!
Tento tajfun, který se objevil v tak neobvyklou roční dobu...
Tati, pojď dolů! Je to nebezpečné lézt teď nahoru!
Už jdu.
Tento obrovský tajfun se zastavil nad městem Kurouzu
a prudký vítr ho dál neúnavně bičuje.
Japonská meteorologická agentura si stále neví rady...
Hlásím se vám živě z města Kurouzu.
Kobajaši? Na tom sloupu elektrického vedení něco je.
Co? Na sloupu vedení?
Mohla by to být oběť zachycená silou tajfunu?
Jsi tam? Kobajaši, jsi tam?
Ano! Jsem pořád tady!
Co se děje? Už se tu vznáší skoro dvě hodiny!
Ani v Agentuře nevědí proč!
Kirie...
- Co to bylo? - Já nevím.
To je oko bouře! To oko tě hledá.
- To musíš vidět, ségra! - Nebuď blázen, Micuo.
Říká se tomu oko bouře, ale bouře žádné oči nemají.
Kirie...
Už jdu!
- Šuiči?! - Kirie! Pojď se mnou!
Jestli zůstaneš, tvůj dům i s tvojí rodinou budou zničeny!
Podívej! To je oko bouře!
Vidíš ty zlověstné, vířící mraky?
Copak ty to neslyšíš? Volají tvé jméno!
Jako láska na první pohled! Ten tajfun je tebou úplně posedlý!
- Myslíš to vážně? - Pospěš si! Tudy!
- Kirie! - Moje noha! Zasekla se!
- Nemůžeš se hýbat? Sakra! - Jsi v pořádku?
Vydrž. Pomůžu ti!
Pohltilo ji to oko bouře!
Co? Proč?
Kirie...
Ta bouře si ji vzala, protože si ji spletla se mnou.
Jestli tady ta bouře zůstane, tak bude celé město...
K zemi!
Tudy!
Mohutný tajfun, který způsobil městu Kurouzu rozsáhlé škody,
se záhadně rozplynul.
Toto náhlé zmizení zůstává nevysvětleno.
- Slyšeli jste to? - Asi myši. Je mi z nich zle.
Podle pověsti tyhle domy postavili ještě před obdobím Meidži.
Jak je možné, že takový strohý řadový dům ten tajfun nezničil?
Asi je mnohem pevnější, než vypadá.
To je ona! Ta příšera!
Já věděl, že ty zvěsti nelžou! Údajně tu žije příšera!
Každou noc ta příšera žere psy ze sousedství!
Jak můžeš tvrdit takový nesmysl? Příšery nejsou, zlatíčko.
Je to pravda! Říká se, že už jich sežrala celou tlupu!
Už běžím!
Paní Gošimo? To jsem já, váš soused.
Pan Wakabajaši!
- To je nějaký mámin známý? - Bydlí nalevo od nás.
Dnes odpoledne jsme se seznámili.
Říkal, že při bouři přišel o dům jako my.
- Dobrý večer. - Ještě jednou mě těší.
Realitní agent, který mi tohle místo pomohl najít, říkal,
že v bytě napravo od vás bydlí chudá stará žena se synem.
Podle všeho je to syn, kdo neustále naříká.
- Co? Takže to není příšera? - Takže jsi ty zvěsti slyšel?
Ticho!
Prý vypadá dost divně, protože má chronickou nemoc.
Tak vznikly ty fámy o příšeře. Neměj z toho strach.
- Nashle. - Děkuji, je to od vás moc milé.
- Jsem rád, že žádná příšera není. - Sympatický mladík.
Ale je to zvláštní. Odpoledne jsem se šla představit
a zdálo se, že nikdo není doma.
Chudák ta paní asi špatně slyší.
- Znělo to, jako že je starší. - Jo, tím se to vysvětluje.
To je zase ta příšera!
To není... Nemyslíš, že to zní spíš jako stará žena?
Na jejím křiku je něco divného!
Co když se něco děje? Co když se jí něco stalo!
Kirie!
Počkej, Kirie! Půjdu s tebou!
Já na ni dám pozor.
Paní?
Je všechno v pořádku?
Můj syn... Můj syn je mrtvý!
Jak vypadal, když jsi ho našla? Ten syn.
Nepřísluší mi zabíhat do detailů.
Před chvílí jsem se letmo podíval zadním oknem.
V podlaze bylo hodně malých děr v místech, kde syn spal.
Ani nešly spočítat.
Co myslíš, že je mohlo způsobit?
To nevím. A řekla jsem, že o tom nechci mluvit.
Kirie... Jaká jsi krásná žena se silnou vůlí.
Nemůžu z tebe spustit oči.
Co to sakra je?
Wakabajaši?
Ségra!
Co je to?
Jamaguči?
Z těla mu trčí pružina!
Myslím, že to je z nápravy auta!
Ty podivné události se děly dál.
Ovlivňovaly naše město a všechny v něm.
Když se na to dívám zpětně,
byla jsem už ke všemu otupělá.
České titulky Petr Finkous Iyuno 2024