–I tidligere episoder: –Kausjonen blir ti millioner dollar.
Vi må få Dave ut av varetekt. Dave Harper er nok ikke den vi tror.
Jessica betalte kausjonen. Du skulle holde henne under kontroll.
Hei, Dave. Du kan hilse agent West også.
Marina ble påkjørt av en fyllekjører i går.
Marina grillet meg forleden kveld.
–Hva ville hun vite? –De holdt øye med meg.
Jeg har en god anelse. Jeg tok ikke med meg mobilen hjem til Jessica.
–Det er helt ufattelig. –CM Partners fikk nylig litt vansker.
–Følsomt tema? –Nei, jeg ble rundlurt...
–Carter. –...av det kompanjongen min gjorde.
Han var både kompanjong og bestevenn. Jeg stolte på ham.
–Helt utrolig. –Det var den store tabben min
–Kjenner du denne mannen? –Overvåkningskameraet filmet ham.
Anthony Nixon. Han har vært i spesialstyrkene i USA.
Mark nevnte et pengeskap som var i huset hans.
Hvor er Marks pengeskap?
Se på meg. Jeg må finne pengeskapet.
Mark har aldri hatt noe pengeskap.
Disse folkene opererer helt åpent og dekker sporene. Du finner dem aldri.
Nei, nei, nei.
Ned på kne, sir.
–Du fikk ham tatt for 3 dager siden. –Vi begikk en feil.
Nei, du gjorde det. Jeg kan komme på minst ti FBI–regler du har brutt.
"Jessica. Du kjenner meg ikke, men jeg kjenner Mark, mannen din."
"Det er en video på minnepinnen. Se på den alene."
–Hvor er minnepinnen nå? –Jeg vet ikke. De sa det ikke.
Nå er det bare et tidsspørsmål.
Jeg må vite alt Dave har gjort når han er i varetekt igjen.
–Karene er klare. –Er det noe mer?
Adam nevnte en mulig minnepinne. Der kan være noe på den.
–Hvor er den nå? –Han visste det ikke.
–Vi ville visst det om FBI hadde den. –Hva med Mrs. Davis?
Urmakeren nevnte et pengeskap.
–La Cinzano granske huset. –Det blir vrient.
Byggearbeiderne kommer og går. Og faren går aldri ut.
Vær litt kreativ. Finn på noe.
Jeg vil ikke at noe av dette skal slå tilbake på oss, Nixon.
Hei. Du heter Mark Davis.
Jeg skal fortelle deg om det gamle livet ditt, så hør godt etter.
Jeg vet at dette vil virke ufattelig, men ha et åpent sinn.
Det skjedde noe i det virkelige livet ditt.
Vi var nødt til å gjøre noe så drastisk.
Det var ikke noe vi ville gjøre, men vi hadde ikke noe valg.
Vi var nødt til å forsvinne.
Du er ikke den de sier at du er. Du er faktisk meg.
De vil forandre håret ditt, ansiktet, stemmen, alt.
Fullstendig plastisk kirurgi.
De sa at det hadde skjedd en ulykke da du våknet, ikke sant?
Det samme skjedde med meg.
Mark måtte dø, sikkert på en sånn måte at de ikke har noe lik.
Du vil finne informasjon om meg hvis du begynner å lete.
Du husker ikke noe fordi de har visket ut hukommelsen din.
Det er en del av programmet, så du ikke går tilbake til ditt gamle liv.
Denne kvinnen...
...heter Jessica.
Hun er kona di.
Alt dette kom til å slå tilbake på henne. Du gjorde det du måtte.
Bare sånn kunne du hindre at hun havnet i fengsel.
Ja.
West? Hvor er ektemannen min?
Han sitter her.
Dave Harper bestakk deg visst for å få en jobb.
–Det er pisspreik. –Jeg skjønner det.
Leukemi er tungt. Og det tapper lommeboka.
–Hvem fanken er du? –Du kan anse meg...som en venn.
Kom deg vekk herfra, før jeg gjør noe du vil angre på.
Hør på meg først.
Jeg skal gi deg et tilbud du ikke kan avslå.
–Hva slags tilbud? –De folkene jeg jobber for...
De kan helbrede sønnen din. Ikke mer kreft.
–Pisspreik. –Er du sikker på det?
Dette kan være lykkedagen din.
Jeg er lei for det.
Så lei for det.
Det er i orden.
Hva vi enn må gjøre, om vi så må stikke, så løser vi det.
Jeg husker ikke alt.
Jeg vet det.
–Jeg skal huske det en dag. –Jeg vet det.
Takk.
Synd å gi dere dårlige nyheter, men vi har bare 48 timer på oss.
Du må begynne å betale husleie hvis du ikke går hjem snart.
–Går ikke. Marge sparket meg ut. –Nå igjen?
–Når da? –For et par uker siden.
Jeg sa ikke noe. Det er den vanlige greia. Du kjenner til det.
"Å være gift med en FBI–agent..." Bla, bla, bla.
Vi er ikke de beste ektemennene.
Eller makkerne. Jeg fikk ikke sove, så jeg kikket på Wests mappe.
–Da er du en god venn. –Jeg er ikke så sikker på det.
–Se på dette. –Mer jobb på fridagen min?
Dave Harper er nå etterlyst for drap.
–Hvem har han drept? –En Adam Jones.
–Daves fingeravtrykk var overalt. –Så beleilig.
Harpers falske venn brukte navnet Adam. Han bar visst skikkelig nag.
Hva med kona?
Den som han slo? Det står der at hun heter Marina.
Kan vi snakke med henne? Han sier at han aldri rørte henne.
Det sier alle rasshøl som slår en kvinne.
Vet du hva?
Agent West hadde rett.
Det har du aldri sagt om ham før. Men jeg biter på kroken. Hva skjer?
Både du og jeg har drevet veldig lenge med dette.
Det virker litt for ryddig, ikke sant?
Ser man på bevisene, så er fyren enten en idiot eller en syndebukk.
Nå vet du hva jeg gjør her så sent.
Du har snakket med Marge.
Jeg har ikke alltid vært kontorrotte. Hjelp vennen din nå.
–Så han kan få jobben tilbake. –Jeg tar det.
Du, Smith?
–Ikke drit deg ut. –Takk.
Du?
Det går bra.
Jeg kan ikke fatte at det er deg.
Du har rett. Det føles som et mareritt jeg ikke våkner av.
Vi kan ikke bevise at jeg er uskyldig.
Vi kan ikke gjemme oss. Vi må gjøre noe.
Skal vi vise filmen til politiet eller FBI?
Det er ikke nok.
–Hva om vi sjekker Marks DNA, da? –Mot hva da?
Han fins ikke i noen systemer som noen andre enn Dave Harper.
Det må da være noe vi kan gjøre.
–Jeg vil ikke la dem slippe unna. –Har du et forslag, Dave?
Kom igjen, vennen min. Mark.
Mark? Hva tenker du på, elskling?
Du må tenke større på dette, Mark.
–Hvordan da? Som med AUREO? –AUREO var for vår skyld.
Pengeskapet.
Det er noe i pengeskapet som kan hjelpe oss.
–Du innkalte til møte. Sett i gang. –Vi må eliminere en av våre egne.
–Hvem da? –Carter Hayes.
Han har rotet seg ut på for tynn is. Han kan ikke ta seg inn igjen nå.
–Og riskene for oss? –Minimale. Forholdsregler er tatt.
–Og Dave Harper? –Han er dessverre en del av dette.
–Hvorfor har ingen håndtert ham? –Vi trengte en godkjennelse først.
Han er et større problem enn vi først trodde.
–Hva er riskene våre overfor ham? –Han vet ikke noe.
Vi ville ikke vært her nå hvis det var sant.
Jeg kan forsikre dere om at vi tar hånd om ham.
Greit. Jeg godkjenner det. Sørg for å løse det øyeblikkelig.
Denne gangen tar vi ingen risker, Nixon. Det må ordnes ryddig.
Jeg er langt foran dere.
Jeg har ikke koden. Du ga den aldri til meg.
–Hvorfor gjorde jeg ikke det? –Du ville nok beskytte oss.
Hvor kan koden være? Her? På kontoret?
Mark fortalte at han har hemmelige selskapsmapper i pengeskapet.
Carter spurte om pengeskapet.
Han sa at det var noe i det som kunne redde firmaet.
Carter.
–Hva foregår? –Devon!
–Vi gjør ikke dette om igjen. –Jeg sa jeg skulle skyte ham.
–Legg fra deg våpenet, agent West. –Det er best at noen snakker.
La meg snakke med ham.
Pappa. Jeg vet at det høres helt sprøtt ut...men dette er Mark.
Du må tro meg. Jeg vet at det stemmer.
–Hører du hva du selv sier? –Devon! Vær så snill, Devon.
Hør på meg. Det er noen der ute som har stjålet livet mitt fra meg.
Carter var en av dem.
–Ja? –Er du der ennå?
–Og alle de andre? –De er her.
–Og pengeskapet? –Jeg leter fremdeles.
Kanskje på kontoret, men de er der inne.
Jeg vil ikke tro på deg.
–Men jeg tror på datteren min. –Takk.
–Fortsett. –Vi har ikke tid til dette.
–Vi må finne koden. –Den må være på kontoret.
Drep dem. Du har grønt lys. Hjelpen er på vei.
Det var en mappe som jeg ikke rakk å ta.
–Jeg blir med deg. –Nei. Jeg lar deg ikke bli skadet.
–Du får ikke dra alene. –Jessica. Du er ikke Mark Davis.
Du er Dave Harper.
Jeg er en del av firmaet. De vil ikke slippe deg inn. De slipper meg inn.
Hun har rett.
Faen ta.
–Det er Bicks. Han jobber for oss. –Er du sikker? Han har en pistol.
Den drittsekken.
Hold dere lavt.
–Gikk det bra? –Ja.
Hold dere lavt!
–Vet du hvor døra til The Hill er? –Ja.
Jeg tar meg av Bicks. Kom dere dit, og stikk så av.
–Det kan jeg ikke la deg gjøre, sir. –Hør nå.
–Du er ikke innblandet. –Ta hånd om datteren min.
Jeg trenger beredskapstroppen til Davis–godset!
–Ta vare på sønnen deres. –Nei, pappa!
–Vær så snill, pappa. –Gå! Med en gang!
–Nei, vær så snill... –Gå!
Dra dit med en gang! Jeg er på vei.
Du er sjanseløs, megge!
–Betjent Stevenson. Agent Smith. –Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg hørte at du har informasjon om hvor en Marina Harper er.
Jeg traff henne for noen dager siden.
Hun søkte om besøksforbud mot ektemannen.
Vær så god.
Det står at du ikke sendte beskyttelsesordren.
Kan jeg få den andre mappen, Sandy?
Vi fikk nettopp inn dette. Hun ble drept av en fyllekjører.
Først ble hun slått av ektemannen, og så skjedde dette. Uflaks.
Ja, uflaks.
Slapp han ut mot kausjon og drepte noen? Ikke særlig logisk. Lykke til.
Nei, det er ikke særlig logisk.
–Hvorfor, Bicks?! –Jeg hadde ikke noe valg!
–Jeg må redde sønnen min! –Og jeg må redde familien min!
–Ikke rør deg! –Ned på kne.
Hendene bak hodet!
Jeg er lei for det.
Opp med deg.
–Ja? –Er dere...?
Vent litt.
Fanken også. Du er etterlyst igjen.
–Hva er det denne gangen? –Adam Jones er funnet død.
–De drepte ham også. –Slå av GPS–en. Ikke ring noen flere.
Gjør det dere skal, og kom så til skjulestedet. Ikke gi noen adressen.
–De kan lytte nå. –Jeg vet det.
–Er du sikker på det? –De mistenker ikke deg.
–Hvor skal du? –Yppe til bråk.
Hva sa han?
At jeg er etterlyst for drap.
Kan jeg hjelpe dere?
Jeg heter Jessica Davis. Jeg skal tømme min ektemanns kontor.
Jeg kondolerer, frue. De har alt pakket sakene hans.
Jeg vet det. Jeg kunne ikke komme før.
–Og hvem er du? –Assistenten min.
–Ja, frue. Vær så god. –Takk.
–Ja? –Hei.
Du har vel hørt om etterlysningen av Dave?
–La meg få forklare det. –Du hadde rett. Alt er for ryddig.
–Kan du gjenta det? –Nei. Men hva er det neste skrittet?
Det er et lik til.
–Det er et passord på pc–en. –Jeg vet det.
Jeg har funnet noen mapper, men de ligger i en av disse eskene.
Der har vi den.
–Er det den? –Ja. Én av dem.
Carter startet firma uten at jeg visste noe. Jeg skrev på utgiftene.
20 millioner i lønninger?
Det er en avtale verd 250 millioner dollar.
Vi vil være langt borte fra alt dette hvis alt går bra.
Jeg husker det. Han fikk firmaet til å vokse så fort.
Mr. Hayes. Skal du treffe Mrs. Davis?
–Hva sa du nå? –Hun skulle hente noen ting.
–Er hun fremdeles her? –Ja, sir. På kontoret.
Ring vaktene. Det kan være et innbrudd.
Gå til naboene. Ring agent West.
–Han vet hva vi skal gjøre. –Ikke uten deg.
Vi kan ikke sette deg i fare her. Gå nå.
Han er på vei opp!
West? Hvor er du?
Hei!
Mark?
Ransak hele etasjen.
–Skal du fortelle meg hva du vet? –Hvorfor skulle jeg det?
Er du redd for at jeg skal felle dere alle sammen?
Tror du virkelig det selv?
Du vet vel at du gjorde dette mot bestevennen din?
Nei.
–Du brukte meg som syndebukk. –Nei.
Advokatene, rettssaken...
–Nei, nei, nei. –Operasjonen.
–Et nytt liv. –Det var de som gjorde det, ikke jeg.
Du kunne bare ikke...holde deg unna.
Hvorfor trenger de deg, da?
Fordi de trengte AUREO.
Hvorfor løy du for meg? Hvorfor lyver du fremdeles?
Jeg skal fortelle deg noe, Mark. De ville drepe deg. Jeg nektet.
Du lever takket være meg. Forstår du det?
Jess også.
Vil du ha en takk?
–Alt dette er din feil. –Nei.
–Ikke det? –Nei.
Du gjorde det mot deg selv. Det gjorde du.
Du sluttet ikke å stille spørsmål. Du kunne ikke bare ligge unna.
Du lever i fornektelse. Du tar ikke noe ansvar.
–Jeg har ikke gjort noe. –Har du ikke gjort noe?
Bare si fra, sir.
Du hadde allerede alt, Mark. Jeg sørget for at du fikk alt om igjen.
Ser det ut som om jeg har alt?
–Hvorfor? –Det var enten meg...
–...eller deg. Derfor. –Der er sannheten.
Bare stikk av. Kom igjen.
Fortsett å flykte, Dave.
Flykt fra meg. Fra deg selv.
Gå.
Kom igjen.
Agent West.
Hvor kommer du fra? Har du vært hos Adam?
–Hvem da? –Den mannen du myrdet.
Jeg forsto det ikke helt i går kveld. Så klarte Dave å felle gjengfyren.
–Var Dave i slagsmål? –Det ble ikke mye av det.
Han klarte å ta en nimillimeter fra et av gjengmedlemmene.
Jeg var så stolt. Så kom meldingen. Mr. Harper er etterlyst for drap.
Dave har vært i klammeri med loven. Du også, tydeligvis.
Dere er ikke så slu som dere tror.
Du arbeider ikke for FBI lenger. Så velg ordene dine nøye, Mr. West.
Er du redd? Var det derfor du sendte dem etter oss?
Prøver du å tirre meg til noe? Det vil ikke fungere.
–Det er menn som deg. –Som hva da?
Leiesoldater. Dere er store i kjeften, men gjør sjelden noe selv.
Du er nok tøff når du har ti stykker med deg–
–og bomber en landsby som bare kan forsvare seg med AK–47.
–Du er ynkelig. –Det er ikke jeg som rygger unna.
Vil du vite en liten hemmelighet om "menn som meg"?
Hvis vi vil skade deg...
Menn som meg? Tidligere FBI–agenter som ikke har noe å tape?
Vi har all verdens tid. Du vil få se fordømt mye mer til meg.
–Virker jeg bekymret? –Virker jeg det?
Jeg håper at du ser meg først neste gang jeg ser deg.
–Fremdeles ikke noe fra West? –Mobilen hans er slått av.
Du kjenner ham best av alle. Hva er det neste trekket hans?
Carter Hayes.
Carter Hayes? Jeg fikk nettopp en etterlysning på ham.
–Hvem fanken er disse folkene? –Jeg tror ikke vi vil vite det.
Mr. Hayes. Spesialagent Dover. Direktør i FBIs Los Angeles–kontor.
Du kjenner nok kollegaen min, agent West.
Har du rettskjennelse å komme hit med?
Vi vil bare snakke.
Eller så kommer vi hit med rettskjennelse og beredskapstroppen.
Da blir det mye voldsommere. Du får bestemme selv.
Godt valg.
–Er vi alene, sir? –Ja.
Ta det rolig. Jeg vil ikke ha noen overraskelser.
Det blir det ikke. Du er dagens eneste overraskelse for meg.
–Skal du fortelle meg hva du vil? –Ja, du er jo på altfor tynn is.
Er jeg på tynn is? Hva tenker du da på?
Det har forsvunnet masse penger. Men det er bare penger.
Vi har noen døde mennesker også. Det kan ikke FBI lukke øynene for.
Agent West er på sporet av deg. Han er som en hund med et kjøttbein.
Han gir seg ikke før han knuser deg og alle de andre som var med.
Han er sprø og bør legge seg inn på mentalsykehus.
–Ja, han blir sånn iblant. –Det tviler jeg ikke på.
Jeg tar ikke mange pågripelser eller avhør selv lenger.
Det er en stund siden sist. Men i ditt tilfelle gjorde jeg et unntak.
Hva er det du driver med nå? Hva er dette?
–Truer du meg? –Vil du klage?
Ringe snuten? Snakke med sjefen min?
Nei, det stemmer. Det er jo jeg som er sjefen.
Jeg tenkte meg det. Det forteller meg at du er skyldig.
West har ikke nok på deg ennå, men han er nær.
–Jeg skal ringe advokaten min. –Nei, jeg ville bare...prate med deg.
Du kan bli med til kontoret og fortelle hva som foregår.
Kanskje vi kan hjelpe deg litt. Da slipper du å ha West i hælene.
Jeg står over, men takk for tilbudet.
Tilbudet blir med meg når jeg går ut gjennom den døra.
–Samme svar. –Greit.
West har enda en sprø idé–
–om at du jobbet for et annet firma. Et firma med stor makt.
Jeg sa jo at han er gal.
Vi hadde ransakelse på kontorene, men da var alt borte.
–Dere kan fortsette. –Ikke så mye som et stifteapparat.
FBI ransaket kontorene mine også. De tok alt.
Jeg forstår ikke hva det er du prøver å si.
Skremmer det deg ikke at de er borte?
Det kan bety at du kan unnværes for dem.
Ha en fin dag...
–...agent Dover. –Greit.
Fint hus.
Ja vel. Takk.
–Går det bra? –Ja.
Devon er på sykehuset. Jeg vet ikke noe om tilstanden.
–Han er en tøffing. –Jeg har fått sett på mappene.
Det er nok til å felle Carter, men der slutter sporet.
–Mannen hører hjemme i fengslet. –Ja da. Men det er så mye mer her.
–Vi har knapt pirket i overflaten. –Vi må uansett ta en pause nå.
–Det er mange som jakter på oss. –Hva skal vi gjøre, da? Gjemme oss?
Jeg har gjort det i flere måneder. Det går ikke.
–Det er ett alternativ til. –Hva da?
Ja vel. Jeg drar til øya.
Det kan fungere. Du er pasienten deres. De vil ta imot deg.
Det stemmer. Men de vil ikke ta imot noen av dere.
–Vil du dra alene? –Det var jeg som satte i gang dette.
–Hvordan skal du komme dit? –Med flyet vårt.
–Tror du at du klarer det? –Du er en forbryter når du går inn.
–Da har du millioner av øyne på deg. –Det er eneste mulige trekk.
–Hvis du ikke har noe annet. –Ja vel. Vi blir med deg.
–Jeg kan få oss inn. –Da drar vi.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno–SDI Group