Aiemmin tapahtunutta:
N–48121, laskeutumislupa myönnetty.
Tarjoamme palveluja eliittiasiakkaille.
Ihmiset tulevat tänne leikkaukseen ja toipumaan rauhassa.
Oletteko varma, ettei Mark Davisia tai Carteria koskaan leikelty täällä?
Ei meidän toimestamme.
Dave Johnson. Tulin kysymään töitä.
Olemmeko tavanneet?
–Onko hän lähestynyt rouva Davisia? –Ei.
–Sureva leski ei lähde minnekään. –En usko.
Käsken Carterin vielä tarkistaa.
Mitä te täällä teette?
–Miten löysitte minut? –Ajokortin mukaan asutte Vegasissa.
Palatkaa kotiin, herra Harper.
Houkuttele hänet istumaan. Hänet on saatava rentoutumaan.
Rauhoitu. Istu alas, ota juotavaa.
Dave.
Tässä on agentti West. Tarvitsen tietoja yhtiöstä nimeltä Nova Vita–
–ja lääkäristä nimeltä Dexter Lewis.
–Teen töitä... –Etsitkö perhettäsi?
–Mitä hän tekee? –En tiedä.
Sano, että siksi et halunnut tänne–
–ja että hänellä on setä Echo Parkissa.
Marina.
Löysitkö Daven taskuista jotain?
–Jonkin vihjeen? –En.
Taskut olivat tyhjät.
–Hei. –Hei.
–Miten pärjäilet? –Ihan hyvin.
–Olen remontoinut huonetta vauvalle. –Kiva juttu.
Se pitää ajatukset poissa muista asioista.
Voisitko vilkaista tätä?
–Mitä siinä on? –En oikein tiedä.
Löysin sen saaren ja puhutin yhtä lääkäriä–
–mutta siinä on jotain outoa.
–Tässä ei ole juuri mitään. –Juuri se siinä on outoa.
Saarella on klinikka nimeltä Nova Vita.
Siitä ei löydy valituksia, ei puuttuvia verotietoja, ei mitään.
–Mitä siellä salaillaan? –Niinpä.
He toimivat siellä avoimesti.
Siellä tehdään kantasolututkimusta, annetaan Botoxia ja muita hoitoja.
Sinä et selvästikään usko sitä.
Miehesi ja Carter kävivät siellä, mutta kukaan ei kerro siitä.
Eikä kukaan osaa sanoa, miten miehesi palasi sieltä.
–Eikö se jo riitä? –En tiedä.
Sain L.A:ssa olevan toimiston osoitteen.
Pengon vielä lisää ja yritän löytää jotain.
–Saitko mitään irti Carterista? –En, hän ei ole sanonut mitään.
Nimi jonka hän antoi, Dexter, on saarella olevan lääkärin nimi.
–Hän siis tietää? –Lääkäri kiistää sen.
Carter käskisi puhua lakimiehelle.
Yritän saada hänet puhumaan siitä lääkäristä.
Okei, mutta etene varovasti.
Lupaan sen. Kiitos.
–Ole varovainen. –Nähdään.
Vau. Kappas mokomaa.
Veljenpoikani on noussut kuolleista ja tullut tapaamaan minua.
Hei.
Monty, kiva nähdä taas.
Marina, pitkästä aikaa.
Anteeksi, että tulimme näin yllättäen.
Dave, onko kaikki hyvin?
Minä tässä, Monty.
Niin, minä...
En valitettavasti...
Olin onnettomuudessa. Menetin muistini.
Voi ei.
En tiennyt.
Miten voisit tietää?
Niin, totta tosiaan. Puhutaan.
–Etkö muista mitään? –En.
En mitään menneisyydestäni, elämästäni, perheestämme.
–Se voi olla hyväkin. –Miten niin?
Lapsuutesi ei ollut maailman onnellisin.
Meidän sukumme... Emme ole läheisiä.
–Onko meitä muita... –Elossako?
On, käsittääkseni jossain päin Eurooppaa.
He katosivat maailman tuuliin.
Isäsi ja minä olimme suvun viimeiset, jotka jäivät USA:han–
–tai niin minulle on kerrottu.
–Entä äitini? –Se narttu.
Mitä sinä sanoit? Ei, hetkinen nyt.
Äitisi ei ollut mukava ihminen.
Yritin estää veljeäni naimasta häntä.
Hän ujuttautui isäsi elämään kuin mustalainen.
Älä kerro liikaa yksityiskohtia.
Entä äitini sukulaiset?
En tavannut heitä.
–Etkö koskaan? –En.
–Etkö edes häissä? –En.
Hän leikki isäsi sydämellä ja sekoitti isäsi pään.
–Hän jopa väitti olevansa orpo. –Etkö usko sen olevan totta?
Sillä tuskin on merkitystä.
Sinun syntymäsi jälkeen he ajautuivat yhä kauemmas toisistaan.
Kun tapasin isääsi, hänellä oli leveä hymy kasvoillaan.
Mutta näin selvästi...
...että häneen sattui.
He siis erosivat?
Ei.
Ei, he...
...kuolivat ennen kuin ehtivät erota.
Ovatko he kuolleet?
Muistaakseni heidät vihittiin Italiassa.
Avioliitto ei ehkä ollut edes lainvoimainen.
Ulkomailla solmittu avioliitto ei taida olla lainvoimainen Amerikassa.
Sattuuko sinulla olemaan kuvaa heistä?
On minulla varmaan jokin kuva täällä jossain.
–Missä Dave on? –Hän ei tullut tänään töihin.
Onko hän sairas?
En tiedä. Hän ei ole soittanut.
Anteeksi.
–Hei. –Hei.
Isä...
Miksi aina tarkkailet minua?
Se on tehtäväni.
Pyydän anteeksi, jos puhuin rumasti äidistäsi.
Olit vain rehellinen.
Se on yhden miehen näkemys. Sinun näkemyksesi saattoi olla erilainen.
Rakastivatko he minua?
Kuinka voit kysyä tuollaista? Rakastivat tietysti.
Minä...
Haluan vain varmistaa, että olin hyvä poika. Naurettavaa.
Isäsi oli ylpeä sinusta, me kaikki olimme.
Me? Mistä sinä sen tiedät?
Isäsi puhui siitä jatkuvasti.
Hän puhui aina siitä, että teit elämälläsi jotain merkittävää.
Sitä ei juuri huomaa.
–Onhan sinulla rahaa. –Rahaa, niin.
Sillä ei saa kaikkea.
Sillä saa materiaa mutta ei elämäänsä takaisin.
–Onhan sinulla ihana Marta. –Kuka?
Tarkoitat Marinaa.
Niin tietysti, Marina.
Mieli tekee kepposia. Kaikki me vanhenemme.
Ja minä taidan voittaa sen kisan.
Agentti West?
Herra Simmons on täällä.
–Tervetuloa. Käykää istumaan. –Kiitos.
Mitä FBI tänään haluaa tietää? Autan mielelläni tässä...
–Tutkinnassa. –Tutkinnassa.
–Saanko kysyä, mitä tutkinta koskee? –Mark Davisia.
Nova Vitan lääkärinne on varmasti jo soittanut.
–Miksi niin arvelette? –FBI:n vierailu herättää huomiota.
Totta.
Hän tosiaan soitti–
–mutta kuten sanoin, Mark Davis ei ole ollut asiakkaanamme.
Se on minusta outoa.
Osa potilaistamme varjelee yksityisyyttään.
Kukapa haluaa myöntää kohentaneensa ulkonäköään?
–Ymmärrän sen. –Mikä sitten on outoa?
Jos Mark Davis lensi jonnekin saarelle eikä tavannut väkeänne–
–mitä hän siellä salaisella saarella teki?
Ja mitä hänen rahoilleen tapahtui?
Miten voisin tietää jonkun ventovieraan rahoista?
En tiedä. Siksi tulin käymään.
Epäilette siis, että joku saarella varasti herra Davisin rahat.
Miten?
Se tässä juuri on outoa.
Kukaan Nova Vitassa ei tiennyt mitään.
Tiedän, että siellä on rento meininki.
Se on osittain omaa syytäni. Sehän on saari.
Yritän pysyä paremmin ajan tasalla.
–Ette voi olla kaikkialla yhtä aikaa. –Mutta voin pitää tiukempaa kuria.
Kyselen, tietääkö joku jotain.
Yritän saada teille jotain vastauksia tai vihjeitä.
Voisitteko tehdä sen?
–Minähän lupasin... –Auttaa tutkinnassani.
Juuri näin.
Kiitos käynnistä.
Kiitos teille.
–Toivottavasti minusta oli apua. –Oli.
Harmi, etten löytänyt niitä vanhempiesi valokuvia.
–Lähetän ne sinulle, kun löydän ne. –Kiitos.
Saisinko puhua veljenpoikani kanssa hetken kahdestaan?
–Totta kai. –Kiitos.
En haluaisi pyytää mutta tarvitsen...
Paljonko?
Sellainen sata tonnia varmaan riittäisi.
–Niinkö? –Niin...
Löin vetoa väärässä porukassa.
Hei.
Olet minulle velkaa.
Isäsi ja se hänen narttuvaimonsa olivat kamalia vanhempia.
Valehtelin sinulle.
Sovitaan, että...
Hei, näpit irti.
Otan nyt ne sata tonnia–
–ja sitten 50 tonnia lisää joka kuukausi, sanotaan vaikka...
...loppuelämäni ajan.
–Olet täysi paskiainen. –Ei, olen sukulaisesi.
Etkö ole iloinen, että palasin elämääsi, David?
No, miten meni, pomo?
Kuka tuo kaveri oli?
Vie minut lentokentälle.
FBI kävi taas luonani.
Taas se sama mieskö?
Hän kyseli jostain lääkäristä siellä saarella–
–missä te Markin kanssa kävitte.
Hän sanoi lääkärin nimeksi Dexter. Sen nimen sinäkin mainitsit.
–Derek. –Sanoit Dexter.
Oletko varma? Kai minä sitten sanoin Dexter.
–Mitä muuta? –Ette kuulemma palanneet yhdessä.
–Onko se totta? –Kysytkö tosissasi?
Ei, se ei ole totta.
Näin videokuvaa, jossa poistut koneesta yksin.
En tiedä, mitä olet nähnyt, mutta Mark oli seurassani.
Okei? Me palasimme yhdessä.
Miksi saarella väitetään, että lensit kotiin yksin?
Ei mitään helvetin hajua, Jess.
Kiitoradalla ei ollut muita, ja lensimme Markin kanssa yhdessä.
Mikä saatanan inkvisitio tämä on?
Sama juttu viimeksi.
Kyselet koko ajan kuin et uskoisi minua.
Uskotko mieluummin jotakuta muuta kuin minua?
Kyse ei ole siitä. Haluan vain tietää, mitä Markille tapahtui.
Luuletko, etten minä halua? Haluan tietysti.
Toisin Markin takaisin, jos voisin. Mutta en voi.
En syytä sinua.
Etkö?
–Etkö tosiaan? –En.
Selvä. Hyvä.
Mutta minun on saatava tietää, mitä Markin viimeisenä päivänä tapahtui.
Voin kertoa yhden asian.
Mitä ikinä Mark tekikään, hänellä oli siihen jokin syy.
Hänellä oli aina.
Ja mikä ikinä se syy olikaan, tarkoitus oli suojella sinua.
Sen voin taata.
Koska sellainen Mark oli.
–Voin puhua sen FBI–agentin kanssa. –Ei tarvitse.
–Haluan puhua. –En halua, että puhut.
Jess, anna minun hoitaa tämä.
Keskity sinä vauvaan ja omaan toipumiseesi.
–Okei? –Okei.
Hitto, minun pitää mennä.
Lounas huomenna?
–Joo. –Hyvä.
Hei sitten.
Nimesi on Mark Davis.
Kerron entisestä elämästäsi, joten kuuntele tarkkaan.
Et ole se, kuka sinun sanotaan olevan. Olet todellisuudessa minä.
He muuttavat hiuksemme, kasvomme, äänemme, kaiken.
Tämä nainen...
Hänen nimensä on Jessica.
Hän on sinun vaimosi.
Koko juttu olisi kostautunut hänelle, joten teit mitä sinun täytyi tehdä.
Muuten hän olisi joutunut vankilaan.
–Hei. –Hei.
–Onko kaikki hyvin? –On.
Entä sinulla?
Minun oli pakko käydä kävelyllä.
Kolmas oikealta.
–Se on suosikkisi. –Tämäkö?
Säälittävää. En tiedä edes lempijuomaani.
Niin. Pidät siitä varmasti.
Katsotaan.
Et ole kertonut, mitä ajattelit vanhemmistani, kun he olivat elossa.
He olivat mukavia.
Emme suoraan sanoen juuri tavanneet heitä.
–Entä sinun vanhempasi? –He...
...kuolivat syöpään, kun olin nuori.
Ikävä kuulla. Ikävää, etten muistanut sitä.
Hankin koulutuksen ja nousin uudelleen jaloilleni.
Sanoit aina, että juuri siksi rakastit minua.
Sanoit minulle viime yönä jotain.
Mitä?
Kuiskasit jotain korvaani.
Mitä tarkoitit sillä?
–Avun hankkimisellako? –Ei.
Ei, sanoit...
–Menen suihkuun. Tuletko mukaan? –Mitä sinä teet?
Sanoin, että haluan käydä suihkussa. Tule nyt.
Mitä tämä nyt on?
Et voi kertoa heille, mitä kuiskasin sinulle.
–Kertoa kenelle? –Minut palkanneille ihmisille.
He kuulevat ja tietävät kaiken.
–Niin? –Meillä on ongelma.
–Kenestä sinä puhut? –En tiedä.
Minulle ei kerrota mitään. He ovat huolissaan sinusta.
Minusta? Miksi?
–Aiheutat ongelmia. –Miten muka?
Ilmeisesti vaarana on, että voisit paljastaa heidät.
Tämä on... älytöntä.
En tiedä, mitä he tekevät minulle, kun kerron sinulle tämän.
–Keitä he ovat? –En tiedä.
En tiedä. Minulle ei kerrota mitään.
–Mutta he ovat huolissaan sinusta. –Minusta?
Niin?
Käy heidän huoneessaan vilkaisemassa heitä.
–Miksi? –Tottele, älä kysele.
Hyvä on.
–Onko sinut palkattu vaimokseni? –Olemme näyttelijöitä.
He palkkasivat minut ja Adamin.
–Tarkkaillaanko meitä nytkin? –Puhelimia, tabletteja, kameroita.
He voivat seurata mitä tahansa huonetta.
Jessus.
Olet hyvä mies. Olen pahoillani. En voinut jatkaa tätä.
Mitä minä nyt teen?
Lähde pois.
Lähde pakoon.
–Hankin sinulle vain vähän aikaa. –Entä sinä?
Olen pahoillani, Dave. Mene.
Mene, mene.
Huhuu?
Missä te olette?
–Mitä sinä täällä teet? –Missä Dave on?
Hän lähti. Etkö nähnyt häntä, kun tulit sisään?
Saamari! Marina.
Taasko?
Nixon.
Hän häipyi. Hän otti puhelimen mukaansa... sir.
Tutkikaa hotelli, etsikää auto ja raportoikaa.
Selvä homma.
No niin, vauhtia nyt.
Pue vaatetta päälle.
Tähän, tähän ja tähän. Pultit tulevat aina vastakkain.
–Odottakaa hetki ulkona. –Sori, kaverit.
Vau. On sinulla pokkaa.
Olen tosi pahoillani eilisestä.
Niin varmasti. Se maksoi sinulle työpaikan.
Arvasin, että sanoisit noin. Voisinko saada uuden tilaisuuden?
Sait tilaisuutesi, kun palkkasin sinut.
Selvä. Ymmärrän.
Odota vähän.
Kysyn silkasta uteliaisuudesta, mitä tapahtui.
Olin poissa perhesyistä. Poikani löi päänsä...
Voi paska.
Jos valehtelet, älä sotke siihen poikaasi.
Olet oikeassa. Pojalleni ei sattunut mitään.
Totuus on sekava tarina. En ymmärrä sitä itsekään.
Esimies ei halua kuulla tuollaista. Tiedät, missä ovi on.
Kuuntele. Sinulla on täysi oikeus antaa minulle potkut.
–Entä jos teen töitä palkatta? –Vielä pahempi.
Silloin olet varmasti sekopää.
Miksi kukaan tekisi niin?
En voi kertoa.
Mutta voin tehdä töitä palkatta.
Jätän tarjouksen väliin. Valitan.
Hyvä on...
–Hetkinen, hetkinen. –Ei. Rauhoitu.
–Otin tämän. –Mikä se on?
Tässä on 5 000 dollaria. Sinulle.
Jos vain...
Jos vain otat minut takaisin.
Etkä kysele mitään.
Viisi tonniako?
Ja tonni lisää joka päivältä, jonka saan olla täällä töissä.
Terve.
Hetkinen. Oletko palannut?
Olen.
Mitä hyväntekeväisyyttä tämä on?
Se ei tule toistumaan. Hänen poikansa loukkasi itsensä.
En pidä hänestä.
Minä alan pikkuhiljaa pitää.
Hoiditko jo ne pankkiryöstöjen todistajien jatkohaastattelut?
En vielä.
–Teen ne tänään. –Ne pitää toimittaa huomenna.
Joo joo, teen ne.
Miksi noin iloinen ilme?
Tunnen oloni paremmaksi, terveemmäksi kuin aikoihin.
Varmaan kiva tunne.
Agentti West, voisimmeko jutella?
Totta kai.
Lykkyä tykö.
Hei, Xavier. Kiitos, että otit minut vastaan, pitkästä aikaa.
Odotin kuulemani perusteella, että näkisin sinut jo aiemmin.
–Asia on hoidossa. –Et siinä tapauksessa olisi täällä.
Kun aloitimme tämän–
–oletin, että tienaisimme jonkin verran rahaa ja lopettaisimme.
Korkeintaan kourallinen asiakkaita.
En olisi uskonut tämän kasvavan näin isoksi.
Ja minä kaveerasin vuosikausia–
–vaikutusvaltaisten henkilöiden kanssa tuon kasvun varmistamiseksi.
Ja minä kokosin taitavan tiimin, jotta kasvu jatkuisi.
Palkkasit kovanaamoja.
Palkkasotilaita, armeijasta pois potkittuja–
–ja johdit meitä suuntaan, joka vaarantaa kaiken, mihin pyrimme.
Älä kaada kaikkea syytä minun niskaani.
Tämä ei ole ensimmäinen hankala asiakas, jos satut muistamaan.
Hoidin sen ongelman silloin.
Ja lisäsin vakiokäytännöksi asiakkaan muistin tyhjentämisen.
Jotta sama ongelma ei toistuisi.
Miksi sitten keskustelemme, jos mitään ongelmaa ei ole?
Koska emme vain anna ihmisille uutta henkilöllisyyttä ja passia.
Muutamme ihmisen mieltä, ja se on tarkkaa touhua.
Jokaista mahdollista ongelmaa on mahdoton ennakoida.
Saatat olla oikeassa.
Mutta se, mitä meillä nyt on, kaikki tämä–
–on paisunut meitä kahta suuremmaksi.
Minua huolestuttaa se, että saatan ajautua tilanteeseen–
–jossa en ehkä pysty pelastamaan sinua.
Hyvä on sitten.
–Voimmeko käyttää viitostason toimia? –Voitte.
Mutta varoitan, että kun siirryt viitostasolle–
–saatat joutua vastaamaan myös mahdollisista sivullisista uhreista.
Älä suotta huoli. Minä hoidan sen.
Ettei hieno pukusi vain tahraannu.
–Mihin olet sotkenut meidät? –Anteeksi?
Sain puhelun, että olet kysellyt siitä Davisista.
–Voin... –Tiedän, että olet nuuskinut asiaa.
–Saanko selittää? –Parasta olisi.
Valehtelin juuri pomolleni, ettei tieto pidä paikkansa.
–Valehtelitteko puolestani? –Valehtelin.
Tässä on jotain hämärää.
Miksi Washingtonista soitellaan surkeimmasta agentistani?
–En tiedä vielä. –Pelkäsin, että sanoisit noin.
Jos löydän ne kadonneet rahat, selvitän, mistä on kyse.
Millä todennäköisyydellä niin käy?
Ei hääppöisellä.
Sinun on pystyttävä parempaan.
Hankin sinulle aikaa viikon, ehkä 10 päivää.
Kun meitä aletaan taas pommittaa, en pysty enää suojelemaan sinua.
–Saan siis potkut? –Ellet hanki kunnon vasta–ammuksia.
Rupea hommiin.
Kiitoksia.
–Olet tullut takaisin. –Olen.
Pelkäsin isän säikäyttäneen sinut pois.
Ei, en minä niin vähästä hätkähdä.
–Yksi kohta jäi maalaamatta. –Missä?
Tuolla ylhäällä.
Menin lankaan.
Onko totta, että olet menettänyt vaimosi?
Anteeksi. En tiedä, miksi sanoin noin.
Ei, ei se mitään.
Päässäni on myllertänyt hulluja ajatuksia...
Oletko tosissasi? Sinähän hehkut.
Anteeksi.
–Ei, ei... –En tarkoittanut sitä.
Mieluummin hehkun kuin oksennan sinun nähtesi ämpäriin.
Kiitos, ettet tee sitä.
Joten... vaimosi.
Se on totta. Menetin hänet.
Tämä on ollut kaameaa painajaista.
Voin ymmärtää sen.
Oletko sinäkin menettänyt jonkun?
Olen.
Otan osaa.
Ihmiset yrittävät auttaa, mutta se on... vaikeaa.
Onneksi perheesi on tällaisena aikana tukenasi.
Joskus herään keskellä yötä ja katson, onko hän vieressäni.
Tai ei joskus vaan usein.
Herääminen on kauhein hetki.
–Oliko hän hyvä mies? –Oli.
Mitä kaipaat eniten?
Kaikkea.
Kaikkea?
Palaamista kotiin hänen luokseen–
–yhdessä ruokailua ja sitä, miten hän teki kaiken...
Kaipaan sitä kaikkea.
Harvinaisuus. Mikä sinua ärsyttää?
Hänen taidemakunsa ei ollut häävi.
–Anteeksi, yritin rikkoa jännityksen. –Tekee hyvää nauraa.
–Odotatko vieraita? –Ystävääni Carteria.
Joten... suo anteeksi.
–Sanoit minulle viime yönä jotain. –Mitä?
Kuiskasit jotain korvaani.
–Mitä tarkoitit? –Avun hankkimisellako?
Ei, sanoit...
Menen suihkuun. Tuletko mukaan?
Mitä tuosta?
Yritimme vain auttaa. En antanut hänelle mitään vihjeitä.
Hän kysyi jotain, ja sitten te otitte todella pitkän suihkun.
Harrastimme seksiä. Siitähän te minulle maksatte.
Nauttiko hän siitä? Koska hän syöksyi heti sen jälkeen ulos ovesta.
En ole mikään vahtikoira. Se on sinun hommasi.
–Mitä sanoit hänelle? –En tiedä mitään.
Meidän käskettiin vain pitää häntä silmällä, ei muuta.
En tiedä, uskonko enää teitä.
Minulle alkaa riittää. Otan loparit.
–Lähdetään. –Istu alas.
Istu nyt helvetissä alas.
Tehtävänne ei ole ohi.
Teillä on vielä töitä tehtävänä.
Hän häipyi.
Miten voimme tehdä työmme ilman häntä?
Me pystymme tekemään maailmasta hyvin pienen paikan.
Tarvitsemme vain apuanne.
Ei.
Minun taitaa olla turha jatkaa–
–koska ette näköjään ymmärrä, mitä yritän sanoa.
Ehkä Chinzano osaa selittää asian paremmin.
Teillä oli tilaisuus...
...keskustella leppoisasti herra Nixonin kanssa.
Ja nyt...
...teidän täytyy puhua minun kanssani.
Ja minä...
...en ole hyvä puhumaan.
Hän pyytää tekemään sellaista, mitä en halua enää tehdä.
Kaverit hei...
Ette tajua, kenen leivissä olette.
Jos ette muuta mieltänne pikaisesti...
...minun täytyy etsiä käsiini kaikki perheenjäsenenne.
Tein kaiken, mitä halusitte.
Olen väsynyt. Haluan kotiin. Haluan tämän loppuvan.
Minähän sanoin, etten pidä puhumisesta.
Toin kiinalaista. Toivottavasti se sopii.
–Minulla on kiljuva nälkä. –Onko? Hyvä.
Tämä voi olla kylmää.
Mutta syötävää.
Ovatko työmiehet kohta valmiita?
Muutama päivä kai enää.
Hyvä, saat sitten talon vihdoin takaisin itsellesi.
Ei, tämä on ollut mukavaa.
Että täällä on muitakin?
Talossa tuntuu olevan elämää ja...
Minulle tekee hyvää, etten ole yksin.
Niin varmasti. Kuulostaa järkevältä.
Ja työmiehet ovat mukavia.
Oletko hengaillut työmiesten kanssa? Oletko siirtynyt duunareihin?
Se oli vitsi.
Ei, Dave on tosi mukava.
Kuka Dave?
Suomennos: Kati Wink Iyuno–SDI Group