I tidigare avsnitt:
Jessica har varit här.
Hon hade nån med sig som jag inte kände igen.
Hon sa att han var en vän till familjen.
–Jag vill flytta. –Du ger mig ingen chans.
Vad finns i L.A. som du saknar här?
Det här funkar inte.
Köpet medges tyvärr inte.
Varför är mina konton spärrade?
Du och Mark flög till ön för att träffa en man.
–Vad heter han? –Dexter.
Nej, Derek var det nog. Ja.
Delar av filen saknas.
Sätt igång. Harper är nere för räkning.
Nu ska vi ha roligt.
Det här har inte jag gjort.
Gibson? Agent West.
Mrs Davis ringde i sista sekunden.
–Vart ska ni? –Hon vill...
...att vi flyger till den där ön som jag flög till sist.
Här är hennes adress.
Hoppas jag inte sviker min väns förtroende nu.
Dave Johnson.
–Jag söker jobb. –Hej, läget?
Tar du in nya killar nu?
–Bara en. –Snygg klocka.
Den är inte äkta.
Du ska ha klart för dig att det här är min dotter Jessicas hus.
Jag har ögonen på dig.
Ett felsteg så ryker du.
Vad gör du här inne?
Flygtornet. Det här är N–48121 som söker tillstånd att lyfta.
Ni har tillstånd att lyfta. Trevlig flygresa.
Jag ber om ursäkt.
Jag letade efter toaletten och gick fel.
Den är där ute.
Jag är hemskt ledsen.
–Förlåt. Det är första arbetsdan. –Har vi träffats förut?
Jag tror inte det.
Du tittade på tavlan.
Ja.
Den är fin.
Jag råkade få syn på den.
Du verkar faktiskt gilla den.
Vet du nåt om konst?
Jag vet att jag aldrig skulle ha råd med den.
Du har ändå rätt till en åsikt.
Det är sant.
Så vad tycker du?
Den känns sorglig.
–Vad heter du? –Dave.
–Jag heter Jessica. –Jag vet.
Din pappa sa det förut.
Du får ursäkta. Jag vill inte få sparken första dan.
–Harper är utom sikte. –Var syntes han senast till?
Los Angeles.
Hur kunde du låta det ske, Nixon?!
–Har han kontaktat mrs Davis? –Nej.
Hon sörjer. Hon lämnar inte huset.
–Carter får ta pulsen på henne igen. –Och Harper?
Om han vill träffa sin gamla familj så skapar jag en ny.
Och håller honom borta från mrs Davis?
Vi gör hans liv så besvärligt att han ångrar sitt val.
–Säkert att ön ligger här ute? –Det undrade jag med första gången.
Den borde väl finnas med på nån karta?
Alla öar gör inte det. Den kanske är konstruerad, vad vet jag?
Dock vet jag att det är en svår landning.
–Du skojar. –Landningsbanan är kort.
Just det, fick du lösenordet av mrs Davis?
–Vadå för lösenord? –Öns flygtorn bad om det...
...för att få landningstillstånd. Tror det var mr Davis personnummer.
–Det var nio siffror. –Verkar inte det konstigt?
Förmögna människor är inte konstiga, utan excentriska.
Snarare galna.
Vad gör jag när de ber om lösenordet?
–Det löser din andrepilot. –Jag visste att du skulle svara så.
Vad vet du om den där Dave?
Har det hänt nåt?
Jag hittade honom på Marks kontor. Det är ingen fara.
Han gick vilse när han letade efter toaletten.
Har du kollat att han inte har stulit nåt?
Pappa...
Han tittade på Marks tavla.
Den otäcka?
Jag blev så arg när han kom med den.
Ja, det förstår jag.
–Var den dyr? –Nej.
Han hittade den på ett galleri i Santa Monica. Den talade till honom.
Talade den till honom?
Jag såg aldrig Mark som nån new age–typ.
Han kunde stirra på den...
På grund av att den var så sorglig, sa han.
Det var en påminnelse om att vara tacksam för det vi har.
Låter deppigt.
Det sa Dave också.
–Att den gjorde honom ledsen? –Nej, att tavlan var sorglig.
Konstigt, va?
Det konstiga är att nån ens ville köpa den.
Det finns ett kassaskåp bakom.
Vad innehåller det?
Filer och dokument, tror jag. Jag vet inte.
"Tror"? Har du inte öppnat det sen...
Nej. Jag behöver en låssmed.
–Jag känner nån som... –Jag är nog inte redo.
Okej. Jag förstår.
Säg till när du är det.
På tal om Dave...
Bicks sa att han förlorade sin fru för ett tag sen.
Han visar inget utåt–
–men jag märkte att han bar på en smärta.
Flygtornet, det är här N–48121 som söker tillstånd att landa.
Negativt, N–48121. Det här är privat luftrum. Vänd om.
–Jag sa ju det. –Ge mig radion.
Det här är N–48121. Jag har lösenordet.
–Hallå? –Svarar de inte inom...
N–4812, vad är lösenordet?
5–4–6–0–0–7–3–1–1.
Negativt, N–48121. Ni har inte tillstånd att landa.
–Vi får vända om. –Du gör ingenting.
Jag har ett annat lösenord.
Det här är agent West från FBI. Mitt ID–nummer är 125993.
–Ja? –En FBI–agent vill landa, sir.
N–48121, ni har tillstånd att landa.
Det här är N–48121. Vi påbörjar inflygning.
Det här är högst ovanligt.
Ingen patient har hållit sig undan radarn på det här viset.
–Är han från L.A? –Sån information ingår inte i jobbet.
Kan ni säga nåt om hans tidigare liv?
Jag säger det igen – sluta upp med såna här frågor.
–Kan han minnas nåt? –Han försvann för fem timmar sen.
Vi måste veta vad han har gjort.
–Och om han minns? –Ta reda på det.
Hur ska vi gå tillväga? Vi har inget att gå på.
Spela rollerna som bekymrad vän och fru.
Fråga om hans dag.
Är han farlig?
Inget i hans bakgrund pekar på det.
–Men han är mycket intelligent. –Det skrämmer inte mig.
Vad ni än gör så konfrontera honom inte.
Så vi ska inte pressa honom?
–Betyder det att vi ska till L.A? –Ja.
Vi har spärrat hans konton. Han har slut på kontanter.
Han lär bli glad att se er.
Och om vi ändå inte får ur honom några svar?
Då vidtar vi andra åtgärder. Öppna dörren.
Hej.
–Vart ska vi? –Till läkaren, såklart. Följ med.
–Hur går det? –Rätt så bra.
Förlåt.
Stanna där så att du inte får färg på dig.
Förlåt mig, men har du en handduk?
–Du behöver nog en slang. –Bra poäng. Ursäktar du?
Du kan låna duschen.
–Nej, det kan jag inte göra. –Jag insisterar.
Jag hämtar en badrock. Du kan vänta här–
–och klä av dig.
Jag vill inte ha färg i hela huset.
–Okej? –Jag gör som du vill.
–Okej. Förlåt. –Tack.
Den här vägen, agent West.
Ursäkta. Jag hade en patient. Hur kan jag stå till tjänst?
För två månader sen var de här två männen här.
Jag har aldrig träffat dem.
Inte? De hade ett möte nere vid planet.
Där har ni förklaringen.
Jag träffar bara patienterna.
De sa åt piloterna att flyga hem och fick sen hjälp hem efter mötet.
–Konstigt. –Vet ni inte vem de skulle träffa?
Om de ens träffade nån.
Har inte tornet loggat att de var här?
–Det är inte mitt jobb. –Ni är chef.
Jag är kirurg, inte flygledare.
–Prata med dem istället. –Det tänker jag göra.
–Vad sysslar ni med här? –Plastikkirurgi.
Vårt klientel tillhör eliten.
De gör sina lyft här och där, allt ytterst diskret.
Och Davis eller Carter har inte gjort några ingrepp här?
Inga små lyft här och där?
Inte via oss.
Är det kutym att släppa in folk–
–på ön och sen flyga hem dem i privatplan?
Vanligtvis inte.
Plan använder vår landningsbana då och då.
Det är en sak till som jag inte får grepp om.
Hur kom Mark Davis hem?
–Åkte han inte med den där Carter? –Nej.
–Är ni här för att mr Davis saknas? –Han är dessvärre död.
Han dog i L.A. samma dag som han hade varit här.
Så fruktansvärt.
Har ni pratat med piloterna? Kan han ha flugit hem med dem?
Piloterna har inte sett nån av dem sen de var här.
–Jag är helt förbryllad. –Jag också.
–En sak till, dr Lewis? –Ja.
–Dexter Lewis? –Ja.
–Hur så? –Carter nämnde ert namn.
–Tack för er tid. –Ingen orsak.
–Trevligt att träffas. –Detsamma.
Koppla mig till flygtornet. Och Simmons.
–Går det bra? –Ja, tack.
Du har nog samma storlek...
Vad sa du?
Jag tror att jag har nåt som du kan låna.
–Det är för mycket begärt. –Det är ingen fara.
–Ska jag tvätta byxorna? –Nej, det bra ändå.
Det gör mig inget.
Jag har inget emot det.
Det kan jag inte låta dig göra.
–Varför inte? –Du har redan gjort tillräckligt.
–Tack. –Inga problem.
–Herregud, pappa. –Vad är det som pågår?
Jag vill prata med dig på en gång.
Han fick färg över hela sig. Det är allt.
En främmande man duschade intill ditt sovrum.
Han är ingen främling. Han jobbar här.
Han har varit på kontoret också. Bicks får sparken.
–Gör inte så här. –Jo, det gör jag.
Jag skrämde honom när jag kom in. Han ramlade ned från stegen.
Han spillde ut färgen. Skulle han gå runt med färg på sig?
Han kunde ha sköljt av sig istället för att få Marks kläder.
Han har förlorat sin fru. Jag vet vad han går igenom.
Bara för att han har förlorat sin fru betyder inte det...
Jag är ledsen om jag har orsakat problem, sir.
Det har du inte. Pappa är bara lite överbeskyddande.
Det var klumpigt av mig och jag ber om ursäkt.
Det gör inget.
–Men du får städa rent här. –Absolut.
–Sätt igång. –Ja, sir.
Tack för lånet av skjortan. Du får tillbaka den tvättad.
Tack.
Det minns jag inte.
Mr Davis ska ha anlänt kvart över tio–
–men inga fler flyg verkar ha ankommit efter det.
–Och? –Om mr Davis flyg avgick...
...och Nova Vitas plan två timmar senare...
KL. 14.17
–...hur lämnade då mr Davis ön? –Det här är ingen stor flygplats.
Datan loggas för hand, om det görs över huvud taget.
Vi kanske missade dem.
Vad är grejen med lösenorden?
Jaha, det. Det är för att underrätta sjukhuset vilken patient det är.
Det får dem att känna sig speciella.
Är det bara därför?
Det håller paparazzina på avstånd. Sjukhuset hatar dem.
Det händer att plan använder vår landningsbana.
Det förklarar inte varför mr Davis inte fanns ombord.
–Ni inser väl att vi är på en ö? –Ja.
Han kanske tog båten.
Då skulle det ta flera dar innan han var hemma.
Vissa känner ingen brådska.
De går på ötid. Som jag.
Problemet är att mr Davis omkom i en bilolycka i L.A. senare samma dag.
Helvete. Så hemskt.
Men det bevisar en sak.
–Att mr Davis tog sig från ön. –Bingo.
–Vilken första arbetsdag du fick. –Ja, en av mina sämre.
Jessica verkade gilla det.
Du gjorde verkligen avtryck.
–Hon är toppen. –Ja, det är hon.
Hon har också haft det tufft. Jag vill att du håller dig på avstånd.
Hon behöver inte mer bekymmer.
–Det är uppfattat. –Bra.
Då slipper vi problem, till skillnad från idag. Vi ses imorgon.
–Vad sa du till honom? –Vi avrundade bara.
Han är en främling. Vad begär du av mig?
Dave.
Vad gör ni här?
–Vi är oroliga för dig. –Jätteoroliga.
Hur kunde ni hitta mig?
GPS:en på bilen. En app.
–Du installerade den, om du minns? –Nej.
–Varför anmälde du bilen stulen? –Banken antog att det var bedrägeri.
Jag fick veta det idag. Jag har ringt flera gånger.
Fan också, mobilen. Jag glömde den i...
–Vad har du på dig? –Jag har jobbat.
Var då?
Du ser ut att komma direkt från byggvaruhandeln. Mår du bra?
Ja. Jättebra.
Var bor du?
Ingenstans. Jag har inga pengar.
–Varför ringde du inte? –Jag vet inte.
Jag trodde inte att du ville prata efter vårt bråk.
Hur har du det? Du ser inte ut att må bra.
Toppen.
Det ser inte så ut.
Det känns bra att göra nåt.
Så bra. Då stannar vi. Vi vill stötta dig.
I vad det än är du behöver göra.
Vi har två sviter på Peninsula Hotel. Femstjärnigt. Kom.
Jag kan inte. Jag ska iväg. Okej?
Jag kan inte säga mer än så.
–Inser du hur märkligt du beter dig? –Ja, det gör jag.
Förlåt.
–Kom igen. –Dave!
Vi är oroliga för dig. Du är inte dig själv.
Hur brukar jag vara, då?
Nixon löser det. Inget går obemärkt förbi honom.
Vad är det som händer?
Vad är det här?
–Varför bad ni mig att komma? –Sätt dig.
Du är införstådd med vårt arbetssätt. Vi sopar igen alla spår.
Företagets framgångar bygger på det.
Så bra. Vad är då problemet?
De ringde från ön.
Dr Lewis fick besök från FBI idag.
Han har hälsat på mig med, med Jessica. Jag har inte sagt nåt.
–Är du säker på det? –Ja. Hur så?
Agenten berättade för Dexter att du nämnde hans namn för mrs Davis.
–Varför gjorde du det? –Det var ett misstag. Jag vet det.
Vi begår inga misstag. Och vi lämnar inga spår.
Det ska inte hända igen.
Vi har ett omfattande kontaktnät.
Och de vi svarar för har ganska mycket makt.
Jaså?
Vad håller du på med? Hotar du mig?
Vi sysslar inte med hot.
Jag säger bara att om vi drar till oss för mycket uppmärksamhet–
–kan det leda till nåt som i sin tur leder till nåt.
Som jag sa kommer det aldrig hända igen.
Mrs Davis har orsakat problem även tidigare.
Det vore tråkigt om det upprepas.
Hon frågade om Marks pengar. Är det mitt fel?
–Och nu? –Ja?
Jag löser det. Okej? Hon kommer inte att utgöra nåt problem.
Det hoppas jag inte.
Sa Dexter nåt annat? Om FBI–agenten?
Han sa att det bara var du som flög hem den dan.
Det kan inte han veta.
Vi tar hand om det.
Välj dina ord med omsorg i fortsättningen.
Förstått.
–Är vi klara nu? –Tack.
–Körkort och bilförsäkring. –Ja, sir.
–Varför stannade ni mig? –Ni gjorde ett farligt filbyte.
Körkortet är utfärdat i Nevada.
–Bor ni inte här? –Inte ännu.
Idag är er lyckodag, mr Harper.
–Ni får bara en varning. –Tack.
Enligt körkortet bor ni i Las Vegas. Jag föreslår att ni åker hem.
–Ursäkta? Vad sa ni? –Åk hem, mr Harper.
Marina.
Hej. Kvarstår erbjudandet?
Självklart. Kom in.
–Är du hungrig? –Nej.
–Upp med drönaren igen. –Ja, sir.
Få honom att sätta sig.
Han behöver slappna av.
–Sätt dig ned, Dave. Sätt dig. –Okej.
Jag har varit så orolig.
–Jag sa ju att jag mådde bra. –Men det gör du inte.
Fråga om hans dag.
Vad gör vi här egentligen?
Skapar ett liv.
Det är här jag vill vara.
–Och jobba som hantverkare? –Ja.
Jag är med i ett projekt. Det känns meningsfullt.
Jag vet att olyckan gjorde dig konstig.
"Konstig"?
–Är det så du ser på mig? –Nej, jag...
Jag menade bara att du redan var meningsfull.
–För mig och alla andra. –Vilka då?
–Vilka andra? –Jag vet inte.
–Vi bor i en jävla bubbla! –Toppen.
Du har fått en andra chans. Du borde starta ett kontor här.
Det är inga problem. Anställ folk.
Det är precis det jag gör. Träffar nya människor.
Du når inte fram. Jag förstår inte.
Exakt, vi når inte fram till varandra.
Så bra att vi är överens.
–Du kanske kan prata med Adam? –Det är inte hans ensak.
Det var inte det mottagandet jag hoppades på.
Förlåt. Du vet att jag inte menade så.
Det är lugnt.
Du ska veta att vi finns här för dig.
Det vet jag.
Du kan inte fly från mig.
–Vi är din familj. –Jag flyr inte!
Är det så svårt att fatta att jag vill vara ifred?!
–Ta det lugnt. Sätt dig, ta ett glas. –Jag kan inte det!
Jag känner mig fångad! Fattar ni?
–Som om jag lever i en låda. –Dave.
Jag älskar dig. Jag försöker hjälpa dig.
Sök hjälp, prata med nån.
Ta ett glas och lugna ned dig.
En polisbil stannade mig förut.
Va?
Han hotade mig. Han såg på mig som om han kände mig.
Hör vad du säger? Det låter helt galet.
Jag är inte galen!
–Jag ringer efter hjälp. –Jag vill inte prata med nån!
Jag pratar med er. Ni har ju bett mig att prata hur länge som helst.
Jag skiter i det här nu.
–Stanna, Dave. –Du rör inte mig.
Jag försöker hjälpa dig.
–Prata med Adam. –Det är inte hans ensak.
Vilket mottagande man får.
Jag älskar dig. Ta ett glas.
Dave. Jag gör det här för att hjälpa dig.
Jag har honom. Vi lägger honom på soffan.
Älskling?
–Stanna här med oss. –Dave? Hur mår du?
Älskling?
–Dave? –Ge honom ett par minuter.
Fråga hur hans dag har varit.
Det här är agent West. Jag behöver uppgifter om företaget Nova Vita–
–och en av deras läkare vid namn Dexter Lewis.
Okej. Tack.
Dave?
–Vad bra att du stannade hos oss. –Gjorde jag?
Mår du bra?
Hur är det själv?
Sök igenom hans kläder.
Att fly hjälper inte.
Vad gör ni?
Berätta sanningen.
–Fortsätt så. –Ja, sir.
Kan du hämta lite vatten?
Allt kommer att bli bra. Berätta var du har varit.
Drick.
–Hittade du nåt? –Nej.
Så ja.
Fråga igen.
Vart var du på väg? På parkeringen?
Vart skulle du?
Dave. Vart var du på väg på parkeringen?
–Det har jag ju sagt. –Du sa att du jobbade. För vem?
Jag jobbar...
Jag jobbar för...
Berätta för mig, snälla. Berätta sanningen.
–Jag jobbar med några killar... –Letade du efter din familj?
–Vad håller hon på med? –Jag vet inte!
Säg att hans farbror bor i Echo Park.
Ge mig alla uppgifter om Monty Harper. Agenten är på väg.
–Vad gör du? –Fokusera på det här.
–Hej. Hur är det? –Bra. Själv?
Inte så illa.
–Tack för blommorna. –Det var så lite.
–Hur går det på jobbet? –Det börjar arta sig.
Det känns fortfarande konstigt. Det blir aldrig sig likt.
Kom in. Vi skulle just äta.
Jag ville träffa dem.
Nån.
Jag vill hitta min familj.
Är det därför du är här?
För att hitta nån familjemedlem?
Jag trodde att jag skulle klara det.
Monty är din pappas bror.
–Bor han här i Los Angeles? –Ja. I Echo Park.
Jag träffade honom på ert bröllop.
Jag ville inte säga nåt, men Monty är ingen bra person.
Han är ändå min familj.
Han ber dig ständigt om pengar.
–Vi har så vi klarar oss. –Så pratar inte rika människor.
Du är rik för att du är ekonomisk.
Jag vill ändå träffa honom.
–Det är nog ingen bra idé. –Marina...
Jag måste göra det.
–Han lurar dig bara. –Kan du vara snäll...
...och sluta försöka övertala mig?
Om vi gör det, kan du då överväga att åka hem till Las Vegas?
Ja. Om vi åker dit...
...så åker jag tillbaka.
Echo Park nästa.
Marina.
Hittade du nåt på Daves kropp?
Nån ledtråd?
Nej, det fanns inget.
Hallå?
Jag kommer.
Text: Therese Nilsson Iyuno–SDI Group