I tidigare avsnitt...
Det är oroväckande att mr Harper återvände utan er vetskap.
Jag hoppas att det inte blir en vana, Nixon.
Du är inte den de säger. Du är i själva verket jag.
Varför skulle vi ljuga?
–Ja, säg det. –Vad menar du?
–Jisses. –Jag kunde inte hålla masken.
Du skulle ha sett din min.
Klockan. Det finns ett lösenord på insidan.
Det ger dig tillgång till alla kameror i huset.
Vista Alarm.
–Den är från Mark. –Har han skickat en ring?
Ja. Han lämnade den hos sin urmakare.
Kände du igen kvinnan som gick förbi precis?
Vem är hon?
Här är hennes adress. Hoppas jag inte sviker min vän nu.
För en nystart.
–För barnet. –För barnet.
Carter vill vara en del av mitt liv. Han verkar veta nåt om Marks död.
–Jag bara känner det. –Vi har inga bevis.
–Han kan vara hemma i huset. –Varför det?
Hela stället är övervakat. Jag spelar in honom. Får honom att prata.
Det handlar om riktigt förmögna människor.
De har stora tillgångar och mycket som står på spel.
Var försiktig.
–Vad hemskt. –Jag vet.
Sämsta skämtet nånsin.
–Fann du vad du sökte? –Vem då?
–Jag? –Ja.
Nej, inte ännu.
När får man höra om Dave Harpers nästa äventyr?
Jag säger till när jag är redo.
Han är som en annan människa. Mystisk.
God morgon, CM Partners.
Hej. Får jag prata med Carter Hayes?
–Vem kan jag hälsa från? –Det här är...
Vad håller jag på med?
–Hej, gumman. –Hej.
Hur lång tid tar renoveringen?
Om du var en av mina kunder skulle jag säga några veckor.
–Och om jag var en familjemedlem? –Några veckor, kära dotter.
Jag kastade in det sista som lindring.
–Okej. –Ärligt talat...
Innan allt är klart med byggfirman–
–och rivningen påbörjad så vet jag inte riktigt.
Men Bicks har ordnat med byggare och jag leder arbetet.
Det är min present till dig och barnet.
Och då slipper dessutom din mamma mig ett tag.
–Ni bråkar väl inte? –Nja...
Bråkade du och Mark aldrig?
Nej. Det kan jag inte påstå.
Jag vill flytta.
–Kan vi prata? –Om vadå?
Om att flytta till L.A?
Vi ska inte förhasta oss.
Vi måste ta tid på oss och tänka igenom det.
Vi kan resa, vi kan göra vad vi vill.
Vad som helst.
Jag vill flytta.
Vad är det för fel med det?
Det är mycket som jag inte gillar med L.A.
Även om jag finns där?
Är det så du vill ha det?
Det är inte rättvist att ställa ultimatum.
Det gör jag inte.
Jag vill bara leva mitt liv.
Jag...
Jag vet att du fortfarande sörjer. Min förhoppning var–
–att det här projektet skulle vara till gagn.
Det är det. Tack.
Du har haft några traumatiska månader.
Jag kan inte föreställa mig hur det är.
Exakt. Så ge mig det här.
Jag, då?
Jag trodde att jag skulle förlora dig.
Det har varit tufft för mig också.
–Vi börjar om igen. –Det är det vi gör här i Las Vegas.
Du har inte gett mig en ärlig chans.
Vad finns i L.A...
–...som du saknar här? –Jag hör inte hemma här.
Jag känner ingen kreativitet.
Vad mer kan jag säga?
Säg inget mer.
Åk, om det är det du behöver.
–Du, då? –Jag vet inte.
Jag behöver mer tid.
Det kom lite plötsligt.
–Vet du var han vill bo? –Det sa han inte.
–Betyder det att mitt jobb är utfört? –Inte ännu.
Jag har försökt vara den kärleksfulla hustrun. Han bryr sig inte.
–Han kommer att lämna mig. –Du är hela hans värld.
Hans enda band.
Säg det till honom. Han har rätt.
–Stället känns som ett fängelse. –Har han sagt det?
Han uttryckte det inte exakt så.
Men det var så han menade.
Vi låter honom sakna dig. Ring inte, sms:a inte.
Nåt måste jag göra.
Du gör som du blir instruerad.
–Vad tänker du göra? –Få honom att ändra sig.
Ja?
Mr Harper återvänder till Los Angeles.
–Med sin fru? –Solo.
–Nån måste ha kontaktat honom. –Så länge har han inte varit borta.
Vi inleder påtryckningar.
Inga stora manövrar.
Få honom att inse att Las Vegas är hans hem.
Jag ordnar det. Och Carter?
Han kan kontrollera att mrs Davis inte är inblandad.
–Allt gott. –Tack, Nixon.
–Det här är bra. –Att pappa jobbar?
Nej, att jag slipper ha honom i hasorna.
Jag vill också hjälpa till.
–Det gör du. –Låt mig planera din baby shower.
Det är nog lite för tidigt.
Det skadar inte att vara ute i god tid.
Jag lovar att inte gå överstyr.
Kanske bara lite.
Visst, det blir väl bra.
Barnet kommer oavsett om du är redo eller inte.
Var du rädd när du var gravid med mig?
Nej. Jag var så lycklig.
Jag har aldrig mått bättre.
Jag mådde aldrig illa.
–Lyckost. –De andra mammorna hatade mig.
Jag hade mer energi, mer driv.
Och du levde loppan i magen.
–Jag älskade att vara gravid. –Det hade jag velat se.
Din pappa å andra sidan... Det var han som var rädd.
Han sa att han måste jobba hårdare.
Att vi måste tjäna ihop mer pengar.
Det sa han till varenda människa.
Du ville kunna försörja oss.
Ja. Alla män är likadana.
De vill bara inte erkänna det.
Jag vet att inte var så här du hade tänkt dig.
Utan Mark.
Du kommer att bli en fantastisk mamma.
Du är så snäll och kärleksfull.
Och du är stark.
Jag vet inte var du får det ifrån.
Från dig och från Gud. Och dig.
–Och du ärvde min snygga gener. –Tveklöst.
Det är sant.
–Kan jag hjälpa er, sir? –Ja, jag vill ha ett rum.
–Har ni bokat? –Nej.
Då ska vi se.
Vindsvåningen är ledig–
–och kostar 1 850 per natt.
–Är det allt ni har? –Jag är rädd för det.
Okej. Då tar jag den.
Köpet godkändes tyvärr inte.
–Omöjligt. Försök igen. –Jag har redan provat två gånger.
Det var konstigt. Prova med det här.
Det medges tyvärr inte.
Kan jag ge dig 200 dollar nu–
–och ta ut resten på banken sen?
Tyvärr inte. Och det är söndag.
Just det. Varför är mina konton spärrade?
Hur lång tid tar det?
Nej, tack.
Hallå där, gullet. Vill du ha lite trevligt?
Är det nån här?
–Hej. –Snyggt åk.
Tack.
Se till att försäkringsbolaget är på tårna om du tänker stanna här.
Kan jag få ett rum över natten?
–Hela natten? –Ja.
Okej. Det blir 110.
Då ingår inte några av filmerna.
–Jag ska inte se nån film. –Det säger alla.
Vad ska du göra i rummet hela natten?
Sova.
Gör inget alltför avancerat bara. Jag vill helst slippa måla om.
Jag hatar det.
Oroa dig inte.
–Överraskning! –Du måste inte köpa barngrejer.
Jag vet, men det lär jag göra ändå.
Hur är det? Hur mår du?
Bra.
Jag har varit hos läkaren. Jag får veta barnets kön nästa vecka.
Vad häftigt. Vad tror du att det är?
En pojke.
–Jag tror att det är en pojke. –Vad är det?
Är det han? Är han för liten?
Hur länge har du ditt rum?
Kom igen. Vi bits inte, hjärtat.
Den påminner om när Mark var liten.
Han hade en stor giraff han bar runt på när han pappa var iväg.
Den fick mig att tänka på det.
Din mamma har hållit mig lite uppdaterad.
Hon sa att du inte går hemifrån särskilt mycket.
Det gör inget. Jag ville bara kolla om det är nåt jag kan göra.
Pappa har börjat förbereda barnrummet. Åtminstone måttat.
Vad bra.
Jag tänkte på en sak.
Vadå?
Du sa att du och Mark åkte till ön för att träffa en man.
Du sa att han kunde hjälpa er att försvinna.
–Ni hade med er passen. –Ja.
Det kanske var han som stal våra pengar.
Tveksamt. Det känns inte rimligt.
Helvete.
Jag har hittat ett företag – Nova Vita. Det betyder "nytt liv":
Du är inte den de säger. Du är mig.
De ändrar ens hår, ansikte, röst, allt.
Komplett plastikkirurgi.
Välkomna till Nova Vita.
Mark Davis var tvungen att dö på ett sätt där kroppen förstördes.
Du kommer att förstå om du gräver i det.
Du minns inget av det här då de raderade ditt minne.
Det ingår i planen, så att du inte kan återgå till ditt gamal liv.
Hej då, mr Harper.
Vem av er hittade honom?
Mark. Det var Mark som hittade honom.
Då kanske han fick tillgång till våra konton. Eller lösenord.
Visst är det möjligt, men det låter inte rimligt.
Är du redo?
Det här är inte hela filen.
–Var är han? –Vem då? Killen?
Jag har ingen aning. Som sagt var det Mark som hittade honom.
Då får jag gå igenom Marks grejer och leta efter numret, eller nåt.
Ja.
–Vad heter han? –Dexter.
Nej, Derek, tror jag.
Derek var det nog. Jag är rätt säker på att det var Derek.
Jag minns inte. Jag tror att det var Derek.
Okej.
–Låt mig ta hand om det. –Nej.
–Snälla. –Nej.
Jag behöver det, för min egen skull.
Jag ska höra mig för och se om jag hittar nåt.
–Se till att sova nu. –God natt.
Vi ses snart.
Hallå?
Vad fan gör du här inne?
–Vad heter han? –Dexter.
Nej, Derek, tror jag. Ja.
–Vad heter han? –Dexter.
Nej, Derek, tror jag. Ja.
–Hur går det med snokandet? –Jag tror att jag har nåt.
–Det var snabbt jobbat. –Jag kan inte sluta tänka på ön.
Samma här.
Jag frågade Carter vem de skulle träffa.
–Herr Fejk–leg? –Ja.
Han nämnde nån vid namn Derek eller Dexter.
–Jag tror att det är Dexter. –Varför det?
Han råkade försäga sig.
Snyggt detektivarbete.
–Vad tror du? –Ursäkta?
Du sa att du tänkte på ön.
Det är ett mysterium. Piloterna fick så lite information.
Du borde prata med honom.
–Jag får inte göra mer. –Men nu har du ett namn.
Du, Jessica, jag får ringa tillbaka. Bra jobbat.
Är det du som är Gibson?
–Vem är du? –Agent West, FBI.
Jag har några frågor.
–Nu? –Är det nåt problem?
Det är bara att köra.
Mr Harper är nere för räkning.
Dags att ha lite roligt.
–Håll upp honom en bit. –Okej.
Är du redo? Jag är redo.
Hallå där!
–Vad sa jag om att stöka ned rummet? –Va?
Jag tänker inte städa upp här.
Det här har inte jag gjort.
Hororna ställde nog till med det mesta av det.
Vilka?
Horor?
Låt henne vara! Släpp!
Sluta!
Det här känns inte bra.
–Det är lite sent nu. –Du pressade mig.
Har du nånsin känt nåt tära på dig inifrån? Nåt du måste göra nåt åt?
–Nej. –Bra.
Nu ska vi hitta en ö.
–Är det du som är Bicks? –Ja.
Dave Johnson.
Jag skulle söka jobb här.
–Har du erfarenheter inom bygg? –Ja, sir.
Visa händerna. Andra sidan.
–Ser inte så ut. –Jag förstår det.
Pappa hade en firma norrut. Jag jobbade där på somrarna.
–Hur länge har du varit i L.A? –Några veckor.
–Vad hette du, sa du? –Dave Johnson.
Som killen i "Miami Vice".
Det är mer än jag vet, sir.
Ni kan betala vad som känns rätt.
–Har du problem med polisen? –Nej.
–Droger, alkohol? –Nej, sir. Absolut inte.
–Du ser ut som fan. Är det säkert? –Jag är bara trött.
–Är vi överens? –Jag ska fundera på saken.
Förlåt mig, sir.
Min fru gick bort för några veckor sen.
Och jag har en liten son.
–Okej. Jag ska presentera dig. –Tack.
Hej på er. Allt bra?
–Se till att sköta dig nu. –Självklart.
Stopp ett tag.
–God morgon, sir. –Hur är det?
–Tar du in nya nu? –Bara en.
Snygg klocka.
Den är inte äkta.
Det här är min dotter Jessicas hus. Jag har ögonen på dig.
–Ett felsteg så ryker du. –Jag fattar.
–Bra. Varsågoda. –Tack.
Vad fan håller du på med?
–Försöker du att blåsa mig? –Nej, sir.
Han behöver verkligen ett jobb.
–Det kostar dig inget. –Inte?
–Nya killen! –Ja?
Vi ska hitåt.
Är ni tillbaka igen?
–Skyldig. –Är Gibson misstänkt?
Precis som du.
Ta det lugnt. Vi ska till Davis plan.
Det har jag ingen information om.
–Du vet hur de är. –Jag måste logga det.
Gibson känner till våra regler.
–Även med FBI? –Jag vill inte förlora jobbet.
Kom med här.
Släpp igenom dem.
–Du undrar säkert vad jag sa. –Ja.
Jag hotade med att ta urinprov på honom.
–Hur vet du att han tar droger? –Jag chansade.
Vet du inte att droger smittar?
Man ska ha två piloter i ett plan i den här storleken.
Är de så svåra att flyga?
Det är en försiktighetsåtgärd.
–Du tänker väl inte dö? –Hoppas inte det.
Hej, Todd.
Går det fortfarande lika dåligt för Clippers?
Ska du upp idag?
–Mrs Davis ringde i sista sekunden. –Vart ska ni?
Hon vill till den där ön som vi flög till sist.
–Vilken ö? –Den är oregistrerad.
Jag skulle vilja kika på resrutten från sista turen.
Du vet att det inte går.
Nu, då?
–Vad är grejen med den där ön? –Det kan jag inte säga.
Topphemligt, alltså.
Nej, jag kan inget säga då jag inte vet nåt.
–Om nån undrar så är du pilot. –Uppfattat.
Gav mrs Davis verkligen sitt medgivande?
Annars måste det här vara ett allvarligt brott.
Självklart gjorde hon det. Se nu bara till att inte störta.
–Gillar du inte att flyga? –Det är inte det roligaste jag vet.
Du kan sitta där bak.
Inte en chans. Jag ska hålla koll så att du inte svimmar.
Kontrolltornet. Det här är N–48121 som önskar tillstånd att lyfta.
Ni har tillstånd att lyfta. Ha en trevlig flygresa.
Se till att tejpa hela vägen in i hörnet.
–Kan jag låna toaletten? –Vi har en där ute.
–Där ute? –Nåt problem?
Nej, inte alls.
Jag är strax tillbaka.
Tack.
–Hur länge har bilen stått där? –Fem timmar.
–Och hans mobil? –Den ligger kvar i bilen.
Okej. Nån gång måste han komma tillbaka.
–Håll koll på bilen. –Uppfattat.
Du är så vacker.
Hon vill avbryta alltihop. Hon är jätteupprörd.
–Va? Var är hon? –Där uppe.
Du får inte se bruden. Det betyder otur.
Jessica är min blivande hustru.
Vi kommer att lösa problem tillsammans resten av livet.
Om jag inte kan hjälpa henne nu, hur ska det då gå?
Jag lovar att jag inte ska titta på hennes klänning.
Jag lovar att ta hand om henne.
Ja?
Men herregud, vad gör du?
Du får inte se mig. Bäst att du inte tittar.
Alicia säger att du vill ställa in allt.
Hon skulle inte säga nåt.
Det är rätt uppenbart om bara en av oss står vid altaret.
Jag älskar dig, men jag...
Jag vet inte vad jag ska tänka. Jag är rädd.
Jag vet.
Men du har fått allt om bakfoten, Jes.
Det är jag som ska känna press.
–Vad menar du? –Jag menar...
Jag har nåt att berätta.
Vad är det du inte har berättat?
Jag är också skitskraj.
När vi står där framme kommer alla att titta på mig–
–och tänka samma sak allihop.
–Vadå? –Hon är så vacker.
Se så vacker hon är i sin klänning. Helt perfekt.
Och han...
Han är trevlig.
Ja.
Och jag kommer att undra hur jag kunde ha sån tur.
"Hur fick jag dig att säga ja?"
Jag älskar dig.
Jessica. Din fru, min fru.
Hon var mitt livs kärlek.
Vi gick igenom mycket tillsammans. Hon var min stöttepelare.
Jag minns vår bröllopsdag.
Det var den lyckligaste dan i mitt liv.
Jag fann inte bara min fru–
–utan meningen med livet.
Hon var den som fanns där om alla andra var emot mig.
När alla andra var emot mig.
Vi skulle ha levt ett lyckligt liv.
Nej, det funkar inte.
Kom igen. Se till att minnas.
Där bakom finns ett kassaskåp.
Vad gör du här inne?
Text: Therese Nilsson www.sdimedia.com