LOS ANGELES I CALIFORNIA
- Første gangen? - Ja.
Greit.
Jeg har sett deg et sted før.
- Jeg har vært rundt omkring. - Hvordan går det?
Forårsaker mye spenning i kveld.
- Hei. Cheryl? - Ja.
- Står til? - Bra. Takk.
Klar til å få barnet ditt?
Jeg håper det.
- Er det "Bryce"? - Bryce. Bryce Dallas.
Velkommen til verden, Bryce.
Bryce.
- Hei, Bryce. - Bryce.
Pappa?
- Dette er da kult? - Det er veldig kult.
- Tar du et bilde? - Ja. Hvorfor ikke?
- Er du stolt, pappa? - Absolutt. Alltid.
Dette er lønnen for å være pappa.
- Greit. Pappaer. - Pappaer.
- Du er visst en. - Jeg er en.
Bra. Kult.
- Jeg skal spørre om det. - Ok.
CONAN O'BRIEN FAR TIL TO
Fullfør denne setningen: En far er...
Hvem vet?
Hvis jeg er eksperten, er dette prosjektet i trøbbel.
Vær snill og si at dere har bedre folk som kommer.
Jeg husker at jeg har barn. Jeg vet at jeg har fire.
JIMMY KIMMEL FAR TIL FIRE
En datter på 27 som heter... Dette er en dårlig start.
Er dette deg med en forkjølelse?
Jeg synes stemmen min høres mer mandig ut.
- Det er perfekt. - Stemmen til en tøffing.
JIMMY FALLON FAR TIL TO
NEIL PATRICK HARRIS FAR TIL TO
- Takk for at jeg får være med. - Tuller du?
- Tenk at du gjør dette. - Jeg er spent.
Kenan, kan du gå litt bakover?
KENAN THOMPSON FAR TIL TO
- Jeg står ikke på merket. - Sånn.
HASAN MINHAJ FAR TIL ÉN
Hvor mange folk... Hvor mange fedre intervjuer du?
Barndommen min, ja.
West Philadelphia, født og bodd.
WILL SMITH FAR TIL TRE
På lekeplassen var jeg hver dag godt skodd.
PATTON OSWALT FAR TIL ÉN
Jeg må komme etter Will Smith? Ikke si det.
Herregud. Ikke få meg til å tenke på det.
- Kan du bare stå naturlig? - Sånn?
Min naturlige hvile... Vi er kreativt enige.
KEN JEONG FAR TIL TO
En far er... Jøss.
JUDD APATOW FAR TIL TO
Burde jeg vite svaret på det, og er det rart om ikke?
En moderne fars rolle,
- det fedre er i dag... - Ja.
- ...er ikke definert. - Helt klart.
Det er en samfunnsmessig greie at fedre er litt i bakgrunnen.
Jo før den holdningen endres, desto bedre.
Gosj. Så det er en liten jente der inne.
Broren min, som er yngst av fire, skal få sitt første barn.
Herregud.
Kan jeg stille deg spørsmål? Hva fikk deg til å gjøre dette?
Jeg vil vite mer om hva det krever å være far
og feire alle de flotte fedrene der ute.
Jeg tror det å være far i dag, er en mer flytende greie enn før.
Jeg er ikke... Det er ingen regler.
Det er alt på en gang. Det er mangfoldig.
Det er magisk og skremmende.
Nei, la oss snakke om alt, sånn at flere vil gjøre det og bli bedre til det.
Herregud.
Leggetid, leggetid...
Med enkle ord, hva er en far?
En helt?
Det er det første jeg vil si, for jeg ser opp til faren min.
Hvis jeg gjør det riktig, bør jeg være en helt for dem.
SAN DIEGO, CALIFORNIA
Hvordan er den?
Sko, sko, hvor er dere?
Søren! Jeg gjør feil.
Våknet til en fin dag
Sko, sko, hvor er dere?
Sko...
Farsrollen har forandret seg enormt.
Vi gikk fra å forsørge,
være der i ferier, og disiplinere...
Anaya, kan du rydde bordet, er du snill?
- Ta en kopp, er du snill. - Kopp?
Ja, ta den.
...til å være helt involvert.
Og du virker som en dust om du ikke er det.
Rydd opp leker, jenter og gutter
Sett dem bort, ikke ta så lang tid
Rydd opp leker, jenter og gutter...
Jeg føler at å være far gjorde meg til den mannen jeg er.
Ta av bordet
- Pappa. - Takk.
Må bli raskere. Dere må bli raskere.
Sånn ja.
Rydd opp leker, jenter og gutter
Legg dem vekk, ikke bruk hele dagen Rydd, rydd
Se. Det er et glass der borte.
Godt jobbet.
Barna lærte meg å være ekte og å være ærlig mot meg selv.
Hva skal vi ha til lunsj?
Å være far har gitt meg en helt ny identitet.
Jeg har jobbet her. Begynte med å brette skjorter
og legge ut ting og hjelpe selgerne.
Og så fikk jeg min første salgsjobb.
Det var tøft.
Kona mi hatet at jeg ikke elsket jobben min.
Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det jeg sa.
Men jeg sa det.
Hva om du bare blir hjemme med barna?
Jeg gjemmer meg på kjøkkenet, for ungene får ikke være på kjøkkenet.
Er han der.
Jeg har undervurdert situasjonen.
Helvete brøt løs.
Bæsj-utblåsningene.
Bæsj oppover ryggen, i håret.
BÆSJET HAN?
Ja, han bæsjet.
Det er bæsj her, det er bæsj der. Du blir lei av å lukte bæsj.
- Tuller dere? Hvor er pudderet? - Jeg vet ikke.
Hva er den lukten?
Lukter som tiss.
Dette ordner seg, alle sammen.
- Gjør det på do, gutt. - Nei.
- Ja! - Nei!
Jeg trodde det ville bli lett.
Tørk rumpa mi.
Pappa, tørk rumpa mi.
Tørk rumpa mi.
Jeg var elendig.
Jeg prøver å finne ut hvordan jeg beholder...
Jeg visste at jeg ville bli en god far.
...tålmodigheten.
Men jeg visste ikke hvordan.
Og jeg hadde ikke mye erfaring med hjemmeværende mødre
og kjente ingen hjemmeværende fedre,
så jeg følte meg som en bedrager.
Jeg husker at jeg gråt på dette badet.
Og du hører ungene banke på døren: "Pappa!"
Jeg tenkte: "Jeg vet ikke om jeg overlever dette
hvis jeg ikke får noen slags oppmuntring."
Noen av dere er nye på siden min. Jeg heter Beleaf. Jeg er far.
Først tok jeg fram kameraet og snakket til kameraet.
Så dreide jeg kameraet mot barna i stedet for meg.
Dette er barna mine, sjokoladebabyene.
- Si "hei". Hei. - Hei.
Si "hei".
Jeg vil vise hva jeg erfarer som far.
Tuller du med meg?
- Jeg var dum som lot dem ligge ute. - Ok.
- Men du skulle ikke rørt dem. - Ok.
- Og det vet du. - Ok.
Man kan ikke finne på noe av det jeg går gjennom.
Jeg satte posene der. Riah gikk i posen.
Jeg sjekket Theo. Han var på do.
- Hei. - Og Uriah gjør dette.
Han kunne tatt mange andre ting, men bestemte seg for å ta eggene.
- Ikke kult. Bare dumt. - Bare dumt?
- Bare dumt. - Bare dumt?
- Fryktelig. - Fryktelig?
Nå må jeg bade deg.
- Synes noen synd på meg? - Nei.
Sa du nei?
Så jeg begynte å dele de tøffe erfaringene.
Jeg fant ut at mange følte det som meg.
Jeg ble oppmuntret, så jeg fortsatte å lage filmer.
For å være ærlig, likte jeg ikke at han viste fram familien sånn.
- Hvor lenge har Theo holdt inne bæsjen? - Tre dager.
Kom hit.
- Filmer du meg? - Ja, jeg filmer deg.
Kom hit. Gå rundt hjørnet.
Ikke slå!
- Tok du det? - Ja, jeg tok det.
Ikke ha det i ansiktet mitt! Slutt!
Ikke lek med meg.
Han ville at folk skulle se den autentiske opplevelsen
av hva det betydde å være hjemmeværende forelder.
SMÅBARNSTÅRER
Her er L-FRESH The LION.
Dette var en ny episode av Beleaf in Fatherhood.
Denne pappa-vloggende livsstilen, jeg vet ikke om det har vært en greie.
Men jeg elsker det.
God morgen. Er det noen som har spørsmål...
- Jeg. - ...til sjokoladebabyene?
De skal stille deg spørsmål.
"Er du hjemmeværende far?" Ja. Teknisk sett jobber jeg hjemmefra.
Det tvang meg til å innse makten i gjennomsiktighet.
Greit. Så bom.
Som hjemmeværende far hjelper det ikke å være privat.
Jeg elsker håret ditt.
Hvordan elsker du håret mitt, pappa?
- Sånn som det er. - Ja.
Jeg liker deg som du er. Elsker sjokoladehuden din.
Jeg tror vi trenger flere fedre som eksponerer livet sitt
og åpner vinduet og lar oss se en fars hjerte.
- Anaya. - 'Naya.
Ya. Hvilken bokstav er ya?
U?
Ikke U. Det høres ut som U, for U er uh.
Høres ut som denne bokstaven...
Jeg var en dårlig hjemmeværende far i starten.
Men jeg ble god til det.
- Bacon! - Jeg går.
- Bacon. Da går vi. - Gå.
Da går vi. Kom igjen.
Jeg er mannen i livet deres, så jeg må være utmerket.
Fortsatt varmt. Må blåse. La meg se deg blåse.
Veldig bra.
Å gå fra å være gift med en som ikke vil snakke om jobben sin
til en som nå gjør det han var født til,
er som: "Hva i all verden?"
Det er en forvandling. Jeg skal prøve ikke å gråte.
Ikke stikk alt i munnen. Mindre biter.
Nå forstår jeg hjemmeværende mødre med arbeidende ektemenn.
"Ikke spør om hva jeg gjorde i dag."
Du aner ikke hva jeg har vært gjennom. Det er tøft.
- Pappa. - Ja.
- Cheerios. - Vil du også ha Cheerios?
- Ja. - Greit.
- Er du klar til å be bønnene dine? - Nei!
Ungen din bryr seg ikke om hvem som er president.
Ungen din bryr seg om at du er oppmerksom.
Du er kjernen i barnets verden. Du er pappa.
- God natt. - God natt.
- God natt, kompiser. - God natt.
- Jeg lukker døren nå.
- Ha det. - Pappa.
Ha det.
- Pappa! - Nei.
- Pappa! - Ha det.
Det sies at du er den beste forelderen du noensinne vil være
før du får barn.
Fordi alt er teoretisk?
Alt er i teorien. Som: "Når jeg blir forelder..."
Hva betyr det?
- Vi er gravide. - Herregud!
Jeg husker min første reaksjon da kona sa at hun var gravid.
Jeg tenkte: "Jøss. Det fungerte."
Det er nesten som når du dyrker tomater i hagen:
"Se på det. Jeg fikk tomater."
Det er en bolle i ovnen. Ta den ut.
Graviditetstester.
- Tusen takk. - Nei, se på dem.
- Hva? - Testene.
David og jeg bestemte at en familie ville være viktig,
og vi vurderte å adoptere.
Men så tenkte vi: "Hvorfor ikke prøve surrogatprosessen for å se?"
Først prøvde vi den gammeldagse måten. Jeg klarte ikke å gjøre ham gravid.
- Er dette deg? - Ja.
- Tuller du? - Nei.
- Forstår du "bolle i ovnen"? - Hva er det?
Må forklare deg hva det betyr.
Kom hit! Å, elskling!
- Å, elskling. - Ok.
Det er plutselig det viktigste du kommer til å gjøre i livet,
og du er ikke forberedt på det.
Og... det er veldig skummelt.
Jeg går!
Herregud, nei!
Hva i...
Vær så snill.
Kjøpte du det på en moro-butikk?
- Hvor? - På en moro-butikk?
- Kjøpte du det på en moro-butikk? - Nei.
Herregud, brystet mitt.
Vi er gamle. Vi kan ikke gjøre det.
Jeg gjør det ikke igjen.
Jeg er ferdig. Jeg sover med lange underbukser fra nå av.
- Hva skal vi gjøre? - Hva mener du?
Vi skal gjøre det samme som for de andre tre.
Å, kjære, bare... Herregud, bleier.
Er det sant?
- Vi klarer oss. - Vi klarer oss.
- Klarer du deg? - Vi klarer oss.
Går det bra?
Hvilket råd vil du gi noen som skal bli far.
Jeg sier bare: "Dette vil forandre livet ditt
og være det mest meningsfylte som skjer i livet ditt.
Og det er alt jeg vil si til deg."
Og så prøver jeg å kaste en sånn røykgreie, så jeg kan forsvinne.
Men jeg er en dårlig magiker, så røyken letter og de ser meg gå min vei.
Og dramaet er borte.
Greit. La oss finne ut av dette.
Montering ikke påkrevd. Greit.
WESTCHESTER, NEW YORK
Da jeg vokste opp, så jeg på meg selv som en som ville ha barn.
"Må ikke fjernes."
Jeg må lese bruksanvisningen.
- Men... - Herregud.
For å være ærlig er jeg bare nervøs, for jeg vil at alt skal gå bra.
Men denne kan kaste babyen, ikke sant?
Det virker som et problem.
Et raskt spørsmål: "Er dette normalt?"
Nei.
De vil ikke at du skal gjøre det. De vil ha den bøyde delen på gulvet.
Terminen er om en måned,
så jeg tror jeg vil være nervøs til barnet kommer ut
og babyen og Ashley har det bra.
Og da vil jeg ikke være nervøs mer.
Da vil jeg bare være nervøs for å ødelegge babyen.
Greit.
Hvorfor fungerer det ikke?
Jeg hadde nettopp fått en bilde-i-bilde-tv. Husker du dem?
Man kunne ha et lite bilde fra en annen kanal.
Det var en bruksanvisning på tusen sider.
Så jeg legger ned bruksanvisningen med tusen sider,
og hører Jada si: "Å, faen."
Jeg spør: "Hva er det, kjære?"
"Vannet gikk."
Jeg jeg sa: "Å."
"Er du sikker?"
Når babyer blir født, er jeg veldig nervøs.
"Pappa, hold beinet hennes." Og jeg: "Det skjer her. Uten forheng.
Så jeg får ikke lov til å se. Greit. Jeg holder bare beinet."
"Du er så flink."
Men det skal du vite, hun er Batman, og du er ikke Robin engang.
Du er et av hjulene på Batmobilen.
For å distrahere meg mellom riene
ga hun meg rare oppgaver. Skjønner du hva jeg mener?
"Kan du finne to epler bundet sammen med en ledning?"
Jeg sier: "Skjønner."
Har dere tatt noen kurs eller noe?
Ja. Vi tok et kurs over sju timer
om nybakte foreldre.
De viste videoer og alt mulig.
Og for å være ærlig...
Mor fikk oss til å se fødselsvideoene våre, så jeg var traumatisert alt.
Kan du snakke om fødselsvideoene vi har
i familien vår og den tradisjonen?
For det første er forutsetningen fin.
"Vi vil at du skal se hvordan vi var da vi var gravide med deg."
Det er så søtt.
Så de gjør noen intervjuer.
- Jeg har lagt på meg to kilo. - Nå er du omtrent 15 cm.
Mor viser fram magen. "Å, hun er gravid."
Katten løper rundt. Mamma og pappa snakker om det.
Og så avgjorde de at det var passende
å lage en fødsels-video på en halvmeters avstand.
Press, press, press!
- Sånn. - Kom igjen, Cheryl.
Jeg lar alle dømme selv,
men for meg... Jeg tror ikke vi vil gjøre det.
Det er kanskje en tradisjon vi ikke fortsetter.
Det er god kvalitetstid med familien.
Husker du første gangen du holdt barnet ditt?
Ja.
Det var kjærlighet ved første blikk. Virkelig.
De er så små. Alt er mini og bitte smått.
Jeg holdt henne for første gang og tenkte: "Jeg vil ikke ødelegge dette.
Kan noen andre holde dette?"
Men du gjorde det til slutt.
Ja, til slutt går det greit. Én hånd.
Jeg holdt den som Heismantrofeet.
Jeg gikk rundt med babyen min som om jeg ikke holdt noen baby.
Jeg er pappa. Skjønner du?
Jeg følte at jeg var på vakt, som en soldat: "Jeg er en pappa."
Da drar vi hjem.
Jeg husker at da jeg kjørte fra sykehuset,
følte jeg at alle var elendige sjåfører.
"Slapp av, folkens."
Det var det første øyeblikket at ansvaret for livet hans
var mitt ansvar.
Jeg husker at vi bar Neve, datteren min, inn i leiligheten.
Det er sånn som du ser folk bære en bombe som ikke har eksplodert.
Du er så på vakt.
Det er en fugl langt der borte, men den er på vei hit.
Hva om den prøver å ta henne?
Da vi dro, var det bare oss to.
Nå bor denne fyren her... for alltid.
Vi går inn døren, og jeg ser alle tingene mine
over hele gulvet fra bilde-i-bilde-tv-en.
Og det gikk opp for meg, og jeg så ned,
og jeg tenkte: "Det er en bruksanvisning på tusen sider
for en bilde-i-bilde-tv,
og de sendte oss hjem med en baby og ingenting."
Jeg tenkte: "Det er noe som er galt her."
Jeg hadde datteren min, Katie. Hun var rundt ti måneder gammel.
Jeg holdt henne over hodet, og jeg smilte.
Jeg hadde munnen åpen, og hun hadde munnen åpen.
Og så spydde hun i en kraftig sprut.
Jeg tror det kalles prosjektiloppkast.
Rett i... Det traff meg i drøvelen.
Det gikk rett i halsen min. Og reaksjonen din
er å kaste denne personen så langt bort som mulig.
Men det gjorde jeg ikke. Jeg holdt fast.
Jeg spyttet ut så mye av det som jeg kunne.
Da skjønte jeg at jeg var far.
Hver gang kroppen hennes traff sengen...
Det var som en monsterfilm.
Jeg holdt henne i en dårlig stilling som førte til ryggproblemer senere.
Jeg holdt henne sånn så lenge.
Herregud. Jeg kunne sovnet nå
av søvnmangel.
Opp med deg.
Du har ukevis uten søvn, og du blir sprø.
Han gråter.
Det kan knekke deg.
Han gråter, elskling.
Hvor er han?
- Hvor er han? - Vær så snill.
Han gråter der borte, og han tror han holder ham.
Så mye av ungdomstiden er: "Meg, meg, meg.
Må, må, må."
Men når du bringer et barn til verden,
og du skjønner: "Det er datteren min",
da senkes skuldrene dine.
"Å ja. Nå handler det om henne."
"Det handler ikke om meg, men om henne."
Det er denne utrolige...
...forståelsen av at du ikke er den viktigste personen i verden.
Som forelder, det du er mest redd for...
- Ja. - ...når du har et barn, er:
Hva er det eneste du vil at barnet ditt skal være?
Friskt. Selvsagt.
Jeg var ikke bekymret for at det skulle være noe galt.
Da min sønn Billy ble født, hadde jeg tre friske barn.
Barna våre ble født for tidlig,
og vi visste ikke hva som ville skje.
Det er en av de tingene hvor... Som forandrer alt.
Du er bare så lykkelig som familien din er.
Så du er veldig sårbar.
Dette er pappa.
Kroppen din er snart her. Vi har gledet oss til du skulle komme.
Du tok deg god tid.
God tid. To dager for sent.
Det er best du kommer ut i dag.
Når du venter et barn,
forbereder foreldrene seg til gavefesten, avsløringen av kjønnet,
de innreder rommene og velger navn og sånt.
Alt er en lykke. De forbereder seg ikke på hva-om-ene.
Mamma sa at du er to dager for sen.
Men man skal ikke forhaste perfeksjon.
Du blir et perfekt barn, og vi elsker deg.
Pappa signerer ut.
Jeg husker bjeller og piping som kom fra monitoren.
I neste øyeblikk er det som Delta-styrken rykker inn.
"Vi kan ikke vente. Han må hasteopereres nå."
De sa at han hadde en medfødt hjertefeil.
Han hadde to hull i hjertet.
Det gikk ikke inn hos meg hva som foregikk.
Hva er det du forteller?
Ja.
Første gangen jeg så ham etter operasjonen,
knakk jeg sammen og gråt. Det så ikke ut som barnet mitt.
Han var som en livløs dokke.
Da visste jeg at jeg ville være beskytteren hans for alltid.
Jeg er ikke i tvil om at jeg aldri vil forlate dette barnet.
Beklager.
Dette er den første operasjonen der vi har fjernet obstruksjonen
i hjertet, foran pulmonalklaffen.
Men han har flere obstruksjoner i klaffen.
Vennen min.
Bare gråt. Pappa er her.
De første tre årene var veldig krevende.
Det er min lille kompis' pumpe.
Kobler ham til hver natt i ti timer.
Sønnen min hadde hjemmesykepleiere i tre år, hver eneste dag.
Han hadde fysioterapeut to ganger i uken.
Og han brukte åtte-ni medisiner.
Her er vi. Nå skal vi til legen.
Han måtte til tre leger hver måned
i nesten halvannet år.
- Pappa! - Ok.
Det var en lang og hard prosess,
for jeg hadde ikke bil på den tiden.
Hold meg i hånden.
Jeg måtte bruke drosje og buss og greier.
Noen av legetimene var i Washington, DC.
Jeg måtte dra klokken seks om morgenen
for å være der en halvtime før.
Det var en tøff natt.
Jeg måtte ta fri fra jobben i dag. Sørge for at RJ har det bra.
Jeg husker en gang han ble syk. Som en liten forkjølelse.
Han gikk ned et halvt kilo.
Det tok nesten et år å få ham opp i vekt igjen.
Trettisju. Greit. Sov videre.
Så leit.
Det var som... Jeg er nybakt far.
Jeg dro fram og tilbake til sykehuset. Oppfølginger. Besøk.
- Sånn. Du er flink. - Kjenner du det?
- Ferdig, pappa. - Nesten.
Nesten.
Stor boble.
Ser du hjertet ditt? Ok.
Jeg måtte jobbe overtid.
Sjefen lot meg gå når jeg måtte det.
Men jeg fikk ikke lønn hvis jeg dro.
Jeg fikk litt ferie, og brukte opp alt.
Jeg drar på jobb.
Jeg jobber nattevakt.
Fra klokka 23 til klokka sju om morgenen.
Og fra åtte til 16 er jeg på skolen.
Tre timer henter jeg sønnen min hos dagmammaen
og vi gjør våre daglige ting.
Det var mye i fjor.
Vi prøver å balansere
om jeg skal betale husleie, strømregningen eller bilregningen.
I fjor ble bilen min inndratt tre ganger.
Det er mer stress i tillegg til stress.
Sønnen min så aldri det. Og han følte det aldri.
For hver dag når han våkner, er pappa der.
Det er lek og moro.
Og jeg gir ham så mye jeg kan.
Hvor er RJ?
Jeg finner deg nok.
Han er ikke her inne. Hvor er han?
Hvor er han? Det er RJ.
- Nå skal du... - Sett meg ned!
Han får fram noe i meg som... Jeg vet ikke hva det er.
Jeg jobber tolv timer. Jeg er sliten.
Når jeg kommer inn døren, omfavner han meg.
Jeg er veldig glad i deg.
Alle unnskyldninger forsvinner.
Du vet bare at pappa dro, pappa kom tilbake. La oss leke.
Pappa er hjemme. Så hva vil du gjøre?
- Gå ut. - Greit.
Jeg kunne ikke bedt om en bedre partner for å oppfostre en sønn.
Vi er ikke sammen.
Vi har aldri vært det. Vi er gode venner.
Selv om det høres ut som en klisjé, fungerer det.
Går det bra?
Vi bestemte oss for at man ikke trenger
å være et par eller gift for å være gode foreldre.
Vil du spille fotball? Ja.
Med meg og RJ? Ja. Nei. Du spiller ikke.
Til og med vennene mine sier
at de skulle ønske de var i min situasjon.
Og det elsker jeg.
- Press den inn. - Jeg må stå.
Nå...
Som du ser, er han fortsatt i gang.
Dette er ikke for syns skyld. Robert er sånn hele tiden.
Da Chantay fortalte at hun var gravid,
jeg elsker henne gjennom tykt og tynt.
Men da hun fortalte at hun var gravid, forandret det hva jeg følte.
Og av en eller annen grunn,
jeg var nok mest redd,
fortalte jeg henne at jeg ikke ville ha sønnen min.
SMÅ HJERTER HAR STORE HÅP HÅP... HJELP... LEGING
Og jeg sluttet å snakke med henne.
Det var to måneder jeg aldri får tilbake.
For vi snakket sammen hver dag.
I starten var han ikke fornøyd.
Men han snudde det til det bedre.
Jeg skulle bedt om unnskyldning før.
Jeg spurte henne: "Kan du finne i hjertet ditt
mulighet til å tilgi meg, så skal du aldri angre på det."
- Jeg og pappa går utenfor. - Ok.
- Jeg er glad i deg, mamma. - Jeg er glad i deg også.
Jeg tror folk kan forandre seg. Jeg vet det, for jeg har sett det.
Jeg har vært vitne til det.
Hun sa jeg hadde gjort opp.
"Du har gjort opp for de to månedene du var borte."
Men jeg føler at jeg ikke har gjort opp for det.
Vent litt.
Set, hut.
Folk sier: "Du er en fantastisk far."
Men jeg sier: "Jeg ville ikke ha barnet mitt."
Alt du ser, er det du ser nå. Jeg er veldig til stede.
Jeg er nesten oppe.
Men jeg hadde feil og skyld.
Det er rom for å bli bedre.
Faren min kunne knapt lese eller skrive. Men han stilte opp når jeg trengte ham.
Unngikk aldri ansvar eller plikter.
Det er noe jeg ser opp til, for han hadde aldri noe.
Men han ga alltid noe.
For meg har han grader. Han er presidenten.
Han er første mann på månen.
For meg er han alt.
Hvordan går det?
Sønnen min sa en dag at han ville bli som meg.
Jeg så ham i øynene og sa: "Du kommer ikke til å bli som meg.
Jeg vil ikke at du skal det.
Jeg gjør alt for å forme deg til å bli bedre enn meg."
- Gratulerer med dagen. - Takk, pappa.
Sønnen min er så smart og full av liv.
Målet jeg ser fram til er et langt liv.
Jeg håper jeg kan leve lenge nok til å se sønnen min få familie.
Og å se hva slags mann han blir.
- Pappa. - Ja, RJ.
Jeg elsker deg av hele mitt hjerte.
Gjør du det? Takk.
- Jøss. - Pappa?
- Går det bra? - Ja. Jeg gråter.
- Fullfør denne setningen. - Ja.
En far er...
Jeg vil si hva det betydde for meg, hva faren min er for meg.
En far er mitt kompass.
Faren min hadde en sterk moralsk oppfatning
av hva som er riktig og galt.
Han var en god far. Streng, men god.
Faren min er vanskelig å beskrive.
Han var ikke en som ga mange råd.
Han laget ikke mat eller gjorde lekser med oss.
For han var på jobb hele dagen.
Men i helgene var faren min god.
Han er en god mann.
Han er ikke død eller noe. Jeg blir bare rørt.
Jeg vokste opp som mange barn av immigranter,
der prinsippet som definerte generasjonen vår, var ofring.
Faren min arbeidet mye.
Og... det er snodig, for nå jobber jeg mye.
- Ha en fin dag. - Ok.
Jeg dro fra kona mi 24 timer etter at hun fødte datteren min
for å lage tv.
Og når jeg snakker om det nå, har jeg skyldfølelse.
Når jeg tenker på det, hadde jeg en gammeldags jobb.
Jeg må dra på Rockefeller Center og lage showet.
Et stort show til folket.
Jeg fikk det nok til å skje,
der jeg bevisst eller ubevisst
gjorde meg selv til den pappaen som var fra tv.
Jeg fikk barnet. Må dra. På tide å jobbe.
Det er programmert i meg at du må dra på jobb.
Det er en stor del av jobben din som far. Jeg vet at det er gammeldags.
Jeg tror mye av forestillingen av å være far, er en gammeldags forestilling
av at faren går ut i villmarka
og tar et liv, og finner forsyninger og dreper en elg.
Men ungen din vil bare ha deg der.
Det er mulig at man må jobbe 75 timer per uke.
Og kanskje det er det beste for familien.
Og hvis det er en overensstemmelse, gjør det til en strategi.
Men ikke gjør det for å unnslippe.
God morgen.
Det er vanskelig for oss, gutter i Brasil,
vite hvordan man er forelder.
Samfunnet sier alltid:
"Overlat det til mor. Far vil gjøre alt feil."
En bit til.
En stor en.
Det er feil å ha det bildet i hodet,
for du tror at du ikke klarer det.
Pappa, jeg vil hjelpe deg.
Men du hjelper meg.
Jeg kjemper for å balansere farsrollen
og arbeidsrollen.
Jeg drikker mye kaffe for å balansere det.
Jeg mener...
Takk, gutten min.
Det er fint. Takk. Du lager god kaffe.
Da jeg ble far, forandret jeg meg mye.
Kvinner forandrer seg vanligvis når de blir mødre.
Fødselen, graviditeten, han var alltid med meg.
Så de endringene jeg gikk gjennom, gikk han også gjennom.
Du kan se forandringen i ansiktet hans.
Det var tøft, for jeg ble far uten å ha en far.
Da skjønte jeg at jeg ikke visste hva jeg skulle gjøre.
Jeg ante ingenting.
Jeg begynte å lese alt om å være forelder.
Men når man begynner å forstå hvordan man skal oppfostre barnet,
må man tilbake til jobben.
Og det bryter følelsene du har.
Det er absurd at fedre bare har fem dager pappapermisjon.
Hvorfor trenger vi pappapermisjon?
Ikke bare fordi vi må lære hvordan man oppfostrer et barn,
men det er en mor som nettopp har født.
Han må støtte moren mye.
Det er sant at barnet er mest avhengig av moren...
Fullstendig de første tre månedene.
Men hvem tar seg av moren?
Hvem støtter henne etter fødselen?
Hvordan kan han støtte moren hvis han etter fem dagers permisjon
må dra tilbake på jobb for å betale regningene?
Kom hit.
Slipp den.
Kom hit! Dante går inn først.
Jeg jobber som mekaniker.
Det er en vanlig åttetimersjobb. Åtte til fem.
Da drar vi på skolen.
Ja!
Fedrene der ute tenker ikke som meg.
Folk sier så mye om den hjelpende faren.
"For en god far mannen din er. Han hjelper til så mye."
Nei. Det er ikke hjelp.
Hjelp er når naboen min passer dem i fem minutter
mens jeg henger opp klærne.
Dette er hjelp.
Faren hjelper ikke. Han skaper sammen. Han er en omsorgsperson.
Slapp av. Slipp Mayas hånd.
Slapp av og pust.
Jeg lærte noe fra min første dag som far,
at man må lære å stole på instinktene. Vi vet hvordan man gjør dette.
Han har funnet en ny stemme.
Hallo.
Han startet en podkast med to venner.
Det er fint å se...
Selv om vi ikke hadde ømme fedre, kan vi skape et sted med kjærlighet for barna.
Jeg bestemte meg for taktikken:
"Legger du igjen lekene der, kaster jeg dem."
Her er problemet:
Du venter at datteren din skal gjøre som du sier
uten å forklare henne det.
Og så er det frykt.
Skjønner du?
Jeg skjønner.
Det er godt å se at denne bevegelsen begynner å vokse i Brasil.
Etter at min første sønn ble født, begynte jeg å skrive en blogg
og dokumentere de første årene av erfaring med guttene mine.
Og det var en kommentar i bloggen, noe sånt som...
"Jeg lurer på om det er vår tid nå."
Jeg tenkte: "Hva er det han mener?"
Og jeg nevnte det for Annie.
Og hun sa: "Herregud. Det er faren din. Han har funnet deg."
Det gikk 18 år uten at vi møttes.
Et helt liv uten faren min.
Det føltes som jeg startet en blogg bare for å møte faren min igjen
og bygge en ny historie med ham.
Han skalv og gråt.
Han vil klemme sønnen min. Og alle gråt.
Det var så godt at guttene mine hadde en bestefar.
Det... Herregud, det er så bra.
Å, for en gave.
Du vil tro at jeg finner på dette, men det gjør jeg ikke.
På vei hit, da jeg kjørte hit,
gikk jeg gjennom radiokanalene og fant Harry Chapins:
Katten i barnesengen Og sølvskjeen
Alt om faren som sier: "Jeg har ikke tid nå, sønn, men senere."
Jeg tror alle fedre tenker på det.
Vi tenker: "Er jeg der nok?"
Iblant tenker jeg: "Er jeg der for mye sammenlignet med faren min?
Vil du også gi dem albuerom og la dem vokse?"
Det er så komplisert.
Jeg synes det forandrer seg raskt, fra generasjon til generasjon,
hva jobben som forelder er.
Helt fra starten var kona mi og jeg som et team
og vi er partnere i det.
Skifter bleier, steriliserer melkeflasker, alt sånt.
Vi var involvert i alt.
Og gudskjelov at jeg var der.
Jeg har venner som sier:
"Du trenger ikke å gjøre stort det første året.
Så våkner de litt, og dere får et bånd.
Men i starten er det bare kvinnen."
Det kunne ikke vært mer feil.
Du er flink.
Takk, vennen min. Pappa prøver.
Gjør jeg for mye? Er jeg ikke mann nok når jeg er så involvert?
Men jeg liker å sørge for at ungene mine har rene bleier.
Vis utholdenhet. Hun går.
Det er en ny far som er blitt oppfunnet.
Jeg kjører dem til skolen hver dag. Og foreldresamtaler og...
Jeg er med på alt. Det er som om jeg går på skolen.
Om faren min hadde kommet på skolen midt på dagen, og jeg så ham,
ville jeg gjort i buksa.
Det ville enten betydd at noen hadde dødd eller at jeg var i masse trøbbel.
Jeg sier ikke at det var bedre.
Jeg tror ikke på: "Det var gode, gamle dager".
Men pendelen har definitivt svingt.
Jeg pleide å skryte av at jeg jobbet 150 timer overtid.
Fordi det var vanlig.
En mann om ikke arbeider, har falt ut av samfunnet.
Jeg ble diagnostisert med en autoimmun sykdom.
Det var konstant smerte.
Det ble umulig å dra på jobb.
Frokosten blir sett på som "en mors jobb".
Man ser sjelden en mann stå på kjøkkenet om morgenen.
Hos oss lager jeg mat, så det er vår standard.
Hei. God morgen.
God morgen.
Legg fra deg mammas telefon. Sett boken tilbake.
Legg boken tilbake.
Boken. Legg den tilbake.
Ikke bruk boken sånn.
Legg den bort.
- Pappa. - Ja.
Se der.
Hva da?
Der.
Spis, Yu.
Etter at jeg sluttet å jobbe for 20 år siden...
...ba jeg kona om skilsmisse.
På grunn av sykdommen
ville hun måtte ta seg av meg.
Og jeg orket ikke tanken på det.
Jeg vurderte å ta livet mitt.
Jeg husker nøyaktig hva kona mi sa.
"Vær så snill å fortsette å leve for meg."
Gjør deg klar.
Ser ut som du har det gøy,
men kan jeg gi deg skuffende nyheter?
Nei!
Genseren er bak fram.
Kona sa: "Jeg vil arbeide...
Og du blir hjemme."
Jeg har overtatt rollen
som husfar.
Da drar vi.
Grunnen til at jeg farget håret...
For å si det enkelt,
du finner ingen japanske forretningsmenn
med bleket hår.
Hvis du farger håret, kan du ikke jobbe.
Og derfor farget jeg håret blondt.
Jeg viste det til kona, og hun sa:
"Det passer til deg."
Etter noen kontroller,
sa legen min: "Sykdommen er borte. Hva vil du gjøre?"
Spørsmålet mitt var:
"Kan jeg få barn?"
Kona mi sa bestemt:
"Vi skal ikke ha barn. Vi trenger dem ikke."
Jeg startet en to år lang kamp for å overbevise kona mi.
Bortsett fra graviditet, fødsel og amming...
...kan en mann gjøre alt det andre.
Etter å ha hørt det, sa kona mi ja.
"Ok, jeg skal føde for deg."
I dag er jeg i Akihabara for et møte
i "Det hemmelige samfunn, venner av husfedre".
Jeg kommer hit for å snakke om ulike husholdningsting.
Det er egentlig ikke hemmelig. Vi er åpne.
Men i Japan er det kult om du sier at noe er "hemmelig".
Naboen min sa at de kunne ta permisjon med lønn nylig.
Jeg tror folk er blitt klar over oss.
Husfedre er fortsatt i mindretall.
Jeg tror holdningene begynner å endres.
Det er greit at man ikke plager seg selv fordi man er annerledes.
Da jeg bestemte meg for å bli hjemmeværende husfar,
følte jeg meg mislykket.
Jeg pleide aldri å smile så mye.
Jeg var en annen mann.
Jeg så alltid furten ut.
Jeg hadde alltid en sånn grimase.
Det har forandret seg helt.
Jeg har blitt munter.
Da jeg ble far,
var første gang jeg gråt av glede.
Jeg vil takke ham for at han er født.
Føler takknemlighet... ja.
PASIENT ID: HOWARD, CHERYL
- Hallo? - Elskling?
- Hei, kjære. - Hvordan har du det?
- Bare bra. - Det er fint.
Godt å høre stemmen din. Fortell om legen.
Jeg dro til legen.
Og... det er to barn der inne.
Herregud.
Dette er fantastisk.
Da Cheryl ble gravid med tvillinger, måtte jeg ta grep.
- Ok. - Hva er det?
To jenter.
Begge er friske.
- Og det er bra med Cheryl? - Det er det.
- To søstre. - Du har to søstre.
- To søstre. - Hører du det, Bryce?
Vi skal se søstrene dine.
Jeg husker at jeg laget mer mat og ytte mer omsorg.
Blås.
Tok meg av Cheryl.
Jeg tenkte for meg selv:
"Jeg har virkelig vært et barn til nå."
For første gang føler jeg meg som en mann.
Jeg føler at jeg gjør en manns arbeid i familien.
- Kan du gi pappa et? - Gi pappa et kyss.
Jeg elsker å være far for spedbarn. Det var så tilfredsstillende.
Småbarn, litt hektisk.
Litt slitsomt.
Men utrolig fram til omtrent tolv.
- Ingen video? - Du gjør meg flau.
Det beste.
Gjenoppleve din egen barndom på en flott måte.
Klemmer, bøker, hjelpe til med lekser, fargelegge.
La oss dra på ferie. Her er Disneyland.
Jøss. Alt sammen. Fantastisk.
Og så blir de drittsekker.
- Jeg bryr meg ikke! Jeg har det bra! - Jeg hater deg!
Slutt!
Mamma, du ødelegger livet mitt!
Det blir veldig intenst i tenårene.
ALLE ELSKER EN IRSK JENTE
Greit.
De har flere følelser enn du ante at et menneske kan ha.
- Du ville blitt en god skuespiller. - Jeg vet ikke om jeg gråter eller ler.
Datteren min har et raseriutbrudd fordi hun ikke får telefonen sin.
Gi meg telefonen.
Få telefonen min!
La oss akseptere at ingen far er perfekt.
- Foten på bremsen. - Ja, foten på bremsen.
Sving unna treet.
Pass opp for damen med hunden.
Sakk farten. Du er ved et kryss.
Jøss. Du har ingen anelse.
Veien blir til mens vi går. Det fins ingen skole for dette.
Det er kjærlighet og grenser.
Elsk dem, og så er det ganger der jeg må si nei.
Veldig tidlig, da datteren vår var baby, sa jeg til kona mi:
"Husk at uansett hva vi gjør, vil hun gå i terapi en dag,
og hun vil klage over oss."
- Morgan kom for sent til bussen. - Hva er det du gjør?
- Så pappa kjører henne på skolen. - Slutt!
Jeg skal følge henne inn på skolen, og det blir gøy.
- Det gjør du ikke. Slutt. - Og vi skal filme det.
Ikke gjør det.
Følgerne mine vil elske dette.
- Du har ingen følgere. - Å, det har jeg.
Bakdøren.
- Kom. - Nei.
Glad i deg.
Ha det.
Livet er godt.
Jeg gir dem mye frihet,
og jeg tenkte at jeg definitivt ville bli en helikopterforelder eller en tigerpappa.
Om ikke tigerpappa, så en honninggrevlingpappa. Et dyr.
Jeg tror ikke barna mine har blitt straffet. De tror de har det.
De sier: "Du er så hard mot meg." Jeg spør: "Har du hatt husarrest?"
"Nei."
"Har du fått noe tatt fra deg?"
"Nei."
De vet ikke at jeg har gitt fullstendig opp.
"Jeg skal si hvorfor. Fordi jeg sa det, og det er mitt hus."
Jeg husker at jeg hørte det og tenkte: "For en stygg ting å gjøre, pappa."
Og nå sier jeg det til sønnen min.
Vi hadde noe vi kalte "trygghetssirkelen".
Det var at man kunne si hva som helst uten å bli straffet.
Vi kom til et punkt der ungene ble så komfortable med trygghetssirkelen
at de sa alt.
Og da Willow var 15, begynte jeg å trekke meg fra trygghetssirkelen.
Nei, pappa. Jeg vil ikke snakke om...
Nei. Seriøst.
- Kroppen din forandrer seg. - Nei, pappa. Herregud.
- Kroppen din forandrer seg. - Ti stille, pappa.
Jeg vil at du skal kunne snakke med meg.
Jeg kan snakke med deg. Jeg vil bare ikke gjøre det nå.
- Du vil ha seksuelle relasjoner. - Å, herregud, pappa. Slutt.
- Hvis du skal... - Mamma ga meg en bok
der alt sammen står.
- Jeg sier det bare. - Jeg likte det ikke.
- Jeg vet det. Herregud. - Du kan snakke...
- Du kan snakke med meg om det. - Ti stille.
En ting Jada og jeg skjønte
og ble enige om tidlig som foreldre er at vi ikke vet.
Og hvis du starter med "du vet ikke",
er det lettere å utvikle et forhold til barna dine,
for de vet at du ikke vet.
Vi kom til et komfortabelt sted med å si:
"Dette er vanskelig. Hjelp meg.
Hva tror du at du trenger for å utvikles
og bli den beste versjonen av deg selv?
Hjelp meg. Jeg vet ikke nå."
Du begynner å lære at å være en far betyr å ta deg av ting.
Og å takle det, selv om det ikke er pent.
Selv om du ikke er god til det.
Gå inn i jobben med å hjelpe til med å oppfostre barna,
for alt hjelper.
Snart ferdig.
Er du klar? La meg sjekke rundstykkene.
Brente jeg rundstykkene?
Det er mye sukker i kaffen din.
Jeg tror det er nok.
Skal du våkne i dag?
Du har bokstavelig talt sovet i 14 timer.
- Går det bra? - Gå ut av din søsters rom.
Hun har sovet i 14 timer.
Herregud.
Hun gjør det om hun får lov.
Jeg lovet å lage pølsesaus til henne.
Da jeg visste at jeg ville bli far, var jeg omtrent seks år.
Det er sant.
Vil du ha rundstykker og pølsesaus?
Skal pappa lage det til deg?
Vil du lage det selv?
Jøss. Sjokk.
Vent. Hell i litt mer.
En gang ble jeg kontaktet av et lesbisk par om å være donor.
Jeg sa: "Greit. Hvis jeg skulle gjøre det,
hva ville min involvering med barnet være?"
Og de sa: "Du ville ikke vært involvert i det hele tatt."
Og jeg sa: "Da kunne jeg aldri gjort det."
Hvis jeg visste at jeg hadde et barn der ute,
ville jeg vært en del av livet deres.
Og sånn vet jeg at jeg ønsket å bli en far.
Så vi bestemte oss for å bli fosterforeldre, for så å adoptere.
Jeg husker da vi ble spurt
om hvor mange barn vi ville ha, og jeg tenkte ett.
Kanskje to, for vi hadde diskusjonen.
Vi ville ikke skille søsken.
Vi gikk fra ingen barn til fire barn på under et halvt år.
Tre gutter og en jente.
Og sånn ble vi en familie på seks.
Og tre av dem i bleier.
Alle trodde vi var sinnssyke. Vi var gale.
Men det krevde litt av det
for å akseptere situasjonen så godt vi kunne.
Makai Davis, la søsteren din spille. Jeg tuller ikke.
Du får ikke spille om du ikke lar søsteren din spille.
Det er opp til deg. Hei.
- Du velger handlingene dine. - Pokker.
Vil du la søsteren din spille, er det fint.
Ellers får du ikke spille resten av dagen.
Ingen har gitt oss en bruksanvisning i å være forelder, så vi gjør tabber.
Velg dine kamper.
Han er så slem mot meg.
Men jeg tror ikke han...
Broren din synes ikke du trenger å ha mannlige venner ennå.
Du kan ha mannlige venner med fordeler, ikke...
- Hva? - Ja, fordeler.
Ikke en kjæreste.
- Hva? - Hva er fordeler?
- Hva i... - Hva?
Jeg tror dere bør tenke på leksene
og ikke tenke på kjærester.
Jeg har ingen lekser.
Ok, Amaya. Vi må dra.
Ta på deg skoene.
Reece kom hjem fra jobben en dag, for vi begge jobbet
og ungene var på skolefritidsordning,
og han sa: "Jeg vil bli hjemmeværende far."
Jeg sa det var greit.
Jeg sa: "Vi må forandre budsjettet,
for vi er vant til to inntekter.
Men vi skal få det til."
Da hadde jeg to jobber, men det virket fornuftig.
En far kan være hjemmeværende, og det anses ikke som å være svak.
Og jeg følte at jeg ville være hjemme for dem.
Vi hører ofte: "Hvem er moren? Hvem er faren?"
Folk stiller oss det spørsmålet.
Og jeg må minne dem på at begge er fedre,
men det vi gjør, er at vi samarbeider.
Det er det foreldre burde gjøre.
Vi ses snart.
- Glad i deg. - Ha det. Glad i deg.
- En Apple Watch. - Jeg kjøper ikke en til deg.
- Hvorfor ikke? - Du finner ikke engang telefonen din.
Tuller du?
- Kan jeg få en drone, da? - Nei, du får ingen drone.
- Pass opp. - Ja, pappa ser det.
Fin hjort. Det er en unge der oppe.
Takk for påminnelsen.
Ta på støvlene. Vi skal på baksiden.
Hvordan går det? Er dere glade for at vi er her?
Hele dagen.
Dere har vært borte hele dagen.
Jeg hadde en mor som hadde vært gift seks ganger.
Og av de seks ekteskapene fødte hun ti barn.
Fra veldig tidlig alder...
...husker jeg at faren min stumpet sigaretter på benet mitt
for å ha kontroll.
Da jeg var 18, ble jeg hjemløs.
Det var tøft.
Jeg blir 53 i år.
Jeg glemmer det aldri.
Ungene mine har også en vanskelig fortid.
Og utfordringene og vanskelighetene
er ting vi ikke kan gjøre stort med.
For eksempel har Makai føtalt alkoholsyndrom,
og de var usikre på om han ville kunne snakke.
Det er sånn du river opp klærne. Slutt.
Men jeg sa at man aldri kan si aldri,
og kanskje han bare manglet at noen tok seg tid...
Nei, jeg bærer deg ikke.
...til å vise ham at han kan klare det.
Greit.
Jeg kom hjem fra jobb, og Reece hadde lest om barn med føtalt alkoholsyndrom.
Og han leste om en jente hvis foreldre kjøpte en gård,
og hvordan det forandret henne.
Jeg sa: "Hva synes du vi skal gjøre?"
Og han sa: "Her er fem gårder til salgs."
Så vi kjøpte en gård.
Hvor er matbollen hennes?
Hva? Hvor?
Amaya, de er der borte.
Gården har fått Makai til å kjenne seg trygg.
Makai og jeg tenker at vi kanskje skal få oss en lama.
- Jeg kan åpne den. - Er det lama eller alpakka?
- En lama. - En lama.
- Vi vurderer å få en lama. - Alpakkaer spytter.
Du må opp dit.
Du tok ikke på tærne.
Jo. Det er å ta på tærne.
Du skal ta på tærne når du gjør det.
Alle barna våre har sin form for bagasje
som de må takle.
Jeg glemmer aldri da Reece kom og sa: "Vi har et problem."
Han sa: "Jeg finner masse mat på Amayas rom."
Jeg sa: "Hun hamstrer."
Amaya har vært sulten, og hun er redd,
for hun er bekymret for at hun ikke vil få mat.
Se opp for søla.
Sønnen min, Greyson, som nå er elleve,
moren var tolv da hun fødte ham.
Han kom inn i systemet for første gang
med hjerneblødning og ristet baby-syndrom.
Hun var gravid med sitt andre barn da hun var 14.
Dette er min sønn, Tristan.
Ikke gjør det, Tristan. Han vil gjøre baklengs salto.
Du er så nær!
De har det vondt på hver sin måte.
De vet ikke hva de skal gjøre med det...
...eller hvordan de forandrer det.
Og det er der du kommer inn som pappa.
Du må hjelpe dem.
Du holder på å få bart.
Jeg sa at jeg får bart!
- Jeg gjør det. - Hva er det?
- Det er en kvise. - Det er en bart.
Nei, det er en kvise.
- Nei. - Det er en kvise.
- Ja! - Det er ikke en kvise.
- Ikke slå ham. - Gå vekk.
Det er ikke en kvise.
Jeg vant i lotto.
Jeg vant bokstavelig talt.
Jeg var pappa.
Gå!
Jeg har aldri ønsket meg noe mer enn å være gift og ha familie.
Min barndom var ikke den perfekte barndommen
jeg syntes den skulle være.
Og det ville jeg skape for barna mine.
Jeg tror barn blomstrer når de vet at de er elsket.
Jeg tror barn blomstrer når de er så trygge de kan være.
Og jeg tror barn blomstrer når det blir satt gode eksempler for dem.
I den utstrekning du kan skape det miljøet for barn,
tror jeg du gjør alt du kan.
Som er...
Alle tror vi vil klare å gjøre mye mer.
Men jeg tror ikke noe av det overgår de tre store:
Kjærlighet, trygghet og gode eksempler.
Hold ut.
Det var et godt skudd.
Se på det. Jeg slo deg bort.
Pappa.
Jeg vinner med mye mer.
Jeg husker at pappa var hardtarbeidende,
men det var aldri tvil om hva han prioriterte.
Ja, faren min arbeidet mye.
Men vi var med på settet og hang sammen,
og det er en scene der pappa ser på kamera.
Han har Joce på fanget, Paige ser over hodet hans,
og jeg holder tak i øret hans eller noe.
Hvis jeg ville treffe pappa og snakke med pappa, så var pappa der.
Her er et bilde av meg og pappa. Han var i luftforsvaret.
Jeg husker dette stedet litt.
Du så pappa hjelpe meg med biler i Grand Theft Auto.
- Jeg så hva? Her. - Dette bildet.
Det er så fint.
Hvor gammel var du her?
Jeg var 22.
Både faren min og bestefaren min var gode fedre.
De var alltid følelsesmessig til stede.
Dette er bootsene han planla å bli filmstjerne i.
Og selv om han ikke gjorde helt det, måtte han endre familiens kurs.
Jeg følte at faren min var en jeg beundret
og ville prøve å ligne på mange måter.
Særlig hvordan han taklet ting gjennom livet.
Så, bestefar.
- God morgen. - God morgen.
En fyr ved navn Ron Howard. Ronnie, vi kalte ham Ronnie da,
jobbet med et program som het The Andy Griffith Show.
Og som hans far,
var jeg verge og leder på Andy Griffith-settet.
Og jeg husker godt hele operasjonen.
Det er ingen regler for fedre og sønner.
Så enkelt er det.
Enhver mor og far oppdrar sin gutt eller jente
på den måten de mener er best.
Og jeg tror det er best at du jobber for å få 25 cent.
Forstår du hva jeg mener?
- Jeg tror det. - Bra.
Jeg får ikke de 75 centene.
Greit.
Vi satt rundt et bord og leste manus,
og siden faren din, Ronnie, ikke kunne lese da,
leste jeg for ham.
Og etter at vi hadde lest manus,
reiste jeg meg foran produsentene, forfatterne og regissøren
og sa: "Sånn som dere får Opie til å snakke"...
Det var karakteren faren din spilte, Opie.
..."Sånn som dere får ham til å snakke, som en bedreviter,
vil få folk til å le, men det er skadelig
for ethvert forhold han har til faren sin.
Jeg mener, folk ler kanskje,
men innerst inne vil de avsky ungen. De kommer ikke til å like ham."
Og jeg sa: "Jeg synes dere burde forandre det,
så Opie ikke er en sånn drittunge."
Jeg husker at Andy kom bort til meg.
Han sa: "Rance.
Vi har snakket om det du sa over lunsj."
Og han sa: "Du har rett.
Vi skal forandre karakteren.
Han skal ikke være så frekk og ikke en sånn viktigper."
Han sa: "Vi skal prøve å bygge opp forholdet
mellom meg, "Andy" og Opie.
Samme type forhold som du har med Ronnie."
Jeg husker at du sa en gang at du var bekymret
for at du ikke ville bli en like god far som din egen far.
Ja, jeg var bekymret for det.
Ja.
Han var fantastisk. Jeg tror ikke jeg var det.
Om du kan være en god far, er det en velsignelse
du kan gi videre, som ikke kan beskrives.
Og han leverte virkelig.
Det første er sakte pusting.
Så går du over til...
Jeg hyperventilerte da jeg demonstrerte det. Noe er galt.
Det er ikke jeg som har problemet. Det er faren din.
Kan du...
Jeg fikk vite at legene sier det kan skje når som helst.
Mammas mage strammer seg og begynner å presse ut babyen.
Greit?
Det gjør litt vondt når det pågår.
Så hun må konsentrere seg og puste.
Visste du at pappa har sagt at hans største bekymring
var at han var trodde han ikke ville bli en like god far som sin egen far?
Han var bekymret for det fordi han så opp til bestefar så mye.
- Sa han det? - Ja.
Jeg er bekymret for at jeg ikke vil bli så god...
Jeg ser på far og sier til meg selv:
"Innerst inne er jeg ikke en så god person."
Det er jeg bekymret for.
Jeg tror du går inn i en ganske god situasjon.
Vi vet på en måte hva vi gjør nå.
Jeg tror at før lot vi som.
Det siste året eller så
har vi begynt å forstå systemet og utvikle et program.
Og du har noen flotte søstre.
Og, du vet...
Jeg håper det blir bra. Jeg vil gjøre det bra for deg.
Det er lillebroren din.
Det er Reed. Kan du si "Reed"?
Hallo.
Lille dame.
Sånn ja.
Det er sjuende uke.
Hun er blitt så mye større.
Hun spiser så mye melk.
Jeg vet det.
Ashley våkner om natten og pumper,
og så gir jeg henne mat, noe jeg elsker.
Hun fikk i seg hele flasken.
Det har vært fint for å knytte bånd.
Se her. Dette er morsomt.
Strekk ut.
Lille dame. Ja da.
Ja.
Å, ja.
Hun er fantastisk.
Og jeg er overbevist om at hun kjenner meg godt.
Selv om hun ikke vil huske dette, tror jeg det vil bli hos henne.
Det tror jeg.
Og det påvirker meg.
Kan jeg si hvilket spørsmål jeg kjemper mest med?
Jeg vet ikke hva svaret er. Jeg vil høre svaret ditt.
Kanskje vi lar det være et spørsmål jeg gir publikum.
Kan jeg avgjøre om jeg er en god far,
eller er det opp til min datter
å avgjøre om jeg var en god far eller ikke?
Og...
Det er skremmende, tanken på ikke å vite det.
Er det rart? Jeg sliter mest med:
"Hva er min pappa-råtne tomater-skår?
Hva er jeg? Er jeg godkjent eller ikke?
Gå!
Tråkk! Jeg slipper snart.
Jeg slipper snart.
Gå!
Gå! Godt jobbet!
Veldig tidlig leste jeg en Deepak Chopra-bok.
Han sa: "Du burde se på forholdet til barna dine
som om de er en sjel, og du er en sjel,
og en liten stund leder du dem litt.
Og så går de videre."
Sving.
Og det er ikke en du eier.
Og stopp.
Det er en du hjelper.
Det er det jeg snakker om. Tre ganger.
En, to, tre.
Kom igjen.
Å ha barn er meningen med livet.
Det gir deg en jobb. Det gir deg et formål.
Dette er mitt formål nå. Dette er...
Da Winnie ble født, mistet jeg navnet mitt.
Jeg er ikke Jimmy Fallon lenger, jeg er Winnies pappa.
En ekte far ville tatt en kule eller en flammekaster.
Uansett hva som kommer mot barna hans.
En ekte far skyver dem bak seg og tar imot med brystet og haka.
Livet trenger ikke å være perfekt for å være vidunderlig.
Gjør det vidunderlig. Vi trenger ikke å gjøre familien perfekt.
Bare gjør den vidunderlig. Det har jeg lært av faren min.
Du får et lite vindu, og så er det borte.
Det er bare borte.
Så fryd deg.
Og fryd deg veldig.
Det fins ikke noe mer bemerkelsesverdig
enn å se barna dine utvikle seg.
Vi sitter der og spiser sammen
og har en ordentlig samtale,
og iblant forlater jeg kroppen og tenker: "Dette er flott."
Jeg tror det handler om hva de ser, hva de er vitne til.
Greit, lille dame. Da gjør vi det.
Måten du som far lever livet på.
Sånn, min skjønne.
Hva slags eksempel du setter.
Alle kommer seg ikke på hver kamp, eller noen kamp.
Alle kan ikke sitte der og gjøre lekser med ungen,
for de har kanskje tre jobber.
Og dette er noe vi som samfunn må erkjenne,
viktigheten av hva en far betyr.
Og vi må tenke på å prøve å skape et samfunn
som hjelper dem å gjøre sitt beste.
For på sitt beste gir en far en slags følelse av trygghet,
og derfor mulighet.
- Ser du den? - Ja.
Godt jobbet.
En gartner forstår hvordan frøene skal næres
gjennom godt vær og dårlig vær.
En garner vil ikke at frøet skal bli
noe annet enn det er designet til å bli.
En gartner vil ikke at rosen skal bli til et eiketre.
En god gartner hjelper frøet til å bli det det vil bli,
ikke det gartneren vil at det skal bli.
Ja. Godt jobbet.
En far er...
...en mestergartner.
Jeg har snakket med folk som er mye kulere enn meg.
Patti Scialfa og Bruce Springsteen.
Jeg snakket med Patti Scialfa, og hun sa:
"Herregud. Bruce vil sitte ved bordet og fortelle en vits,
og alle sier 'Du er en nerd, pappa.'".
Og jeg sa: "Hva? Han er Bruce Springsteen.
Resten av oss... Han er Bruce Springsteen."
Hun sa: "Spiller ingen rolle. Han er pappa."
Ungene mine synes jeg er teit.
Jeg er heit!
Som person.
De har gjort en stor feilbedømming.
Alt min åtte år gamle datter vil gjøre, er å se Ondskapens hotell.
Og jeg...
"For det første, nei.
For det andre, det er et godt filmvalg."
Det er sånn fedre ser ut nå.
Dette er den nye faren.
Jeg har på meg en baby.
Det er siste mote.
Vi trenger ikke å dytte dem. Jeg eller kona.
Om noe må jeg og overreaksjonene mine tøyles iblant.
Tøyles.
Noen av de beste stundene i livet
er stille øyeblikk der vi prøver å få ungen vår til å bæsje.
Og så gjør de det.
Og vi jubler.
Har du ikke barna dine som bakgrunn på mobilen, jukser du.
Bare så du vet det.
Jeg er en komiker som gjør det bra. Søsteren min er en vellykket advokat.
Det jeg prøver å si, er at det hjelper å slå barna dine med sandaler.
Jeg vet at det ikke er politisk korrekt.
Jeg sier det bare som det er.
Når de vokser opp og du har en morsom voksen.
Om jeg ikke kjente dem, om de var en kollega eller noe,
ville jeg sagt: "Denne ungen er flott."
Det er et slags dyrk din egen venn-program.
Har jeg en god pappa-vits?
Jeg liker vitsen: "Hva er en pirats favorittbokstaver?"
Man skulle tro det var AR, men det er HA.
- Tusen takk. - Takk.
Bedre enn Will Smith?
Du har delt så mye.
Det føles som vi har det. Jeg føler meg renset og gransket.
Bra. Jeg gjorde jobben min.
Jeg er glad i deg, pappa.
Jeg er glad i deg. Takk.
"Takk?" Jeg ville ikke være her. Jeg gråt foran kamera.
Jeg vet ikke hvorfor jeg takker, men jeg er stolt av deg.
Veldig stolt av deg.
- Takk. - Greit.
Jeg er glad i deg.
Du er god.
Jeg er glad i deg, bestefar. Takk for at du gjorde dette.
TIL MINNE OM RANCE HOWARD 1928-2017
- Takk. - Så gøy.
Tekst: Evy Hvidsten